справа № 619/6332/25
провадження № 2/619/1629/26

РІШЕННЯ
іменем України
27 травня 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А. за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А. 	

Справа № 619/6332/25
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
позивач: ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»;
представник позивача: адвокат Синиченко Д.В; 
відповідач: ОСОБА_1 ; 
представник відповідача: адвокат Тальчук П.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позов про стягнення заборгованості.
Стислий виклад позиції сторін.
21 жовтня 2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 4109257 від 25.12.2021 у розмірі 56 680,00 грн. 
В обґрунтування позову посилалося на те, що 25.12.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 4109257, відповідно до умов якого останній отримав суму кредиту у розмірі 20 000,00 грн, строком на 30 днів; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 24.01.2022; проценти за користування кредитом: 5280,00 грн, які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок. Цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. Укладаючи Договір Позичальник підтвердив, що вся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення Заяви, є повною, актуальною та достовірною. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4109257. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4109257. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість у розмірі 56 680,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 20 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35 280,00 грн; заборгованість за комісіями - 1 400,00 грн. 
У відзиві на позовну заявупредставник відповідача адвокат Тальчук П.І. просила позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, у розмірі 25 280,00 грн, яка складається з тіла кредиту 20 000,00 грн та процентів 5 280,00 грн. Також просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи. Щодо стягнення заборгованості за комісією з надання кредиту зазначила, що в кредитному договорі №4109257 від 25.12.2021 позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія, а тому положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Отже вважає, що вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією, задоволенню не підлягають. Щодо непогодження Правил (умов) кредитування вказує, що Умови договорів приєднання розробляються банком (фінансовою установою), тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк (фінансова установа) має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Позивач до матеріалів позовної заяви додає Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» у редакції від 17.12.2021. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір №4109257 від 25.12.2021. Також не є належним доказом укладення кредитного договору наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту до кредитного договору. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. У наданому Паспорті споживчого кредиту зазначено, що інформація щодо обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуютьсяна обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Так само, у вказаному Паспорті споживчого кредиту вказано що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Інформація, викладена у зазначеному Паспорті споживчого кредиту по вказаним кредитним договорам, зберігає чинність та є актуальною протягом двох днів з дати надання інформації, тобто досить обмежений проміжок часу. Отже, зазначений Паспорт споживчого містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Тому паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини кредитного договору. Вказані Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» у редакції від 17.12.2021 не підписані позичальником (відповідачем), в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи кредитний договір №4109257 від 25.12.2021. Так, істотними умовами кредитного договору - є умови, без погодження яких договір не вважається укладеним. Тобто саме вони визначають зміст зобов`язання, обсяг прав і обов`язків сторін та економічну сутність правовідносин між кредитором і позичальником. Беручи до уваги, що вказані Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» у редакції від 17.12.2021 не підписані позичальником (відповідачем), в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами, зокрема, в частині погодження сплати відсотків за понадстрокове користування отриманими у кредит коштами, ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи кредитний договір №4109257 від 25.12.2021. Отже вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків та комісій, оскільки позивач не довів факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків та комісій, які вказані у наданих до суду примірниках договору кредиту. Водночас відповідач заперечує належне погодження істотних умов кредитування в частині розміру та порядку нарахування процентів, оскільки позивачем не доведено належного підписання електронного договору та незмінності його змісту. Натомість, сторона відповідача вважає, що нарахування заборгованості за процентами має бути здійснена виключно в межах чітко обумовленого та визначеного в кредитному договорі строку кредитування. Крім того, відповідач заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом. Тобто після спливу строку надання кредиту, а саме - після 24.01.2022, припиняється право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором та інших платежів за цим договором. Жодних доказів, що відбулась пролонгація по кредитному договору, відповідно до його умов, позивач не надав і матеріали справи таких відомостей не містять. Відповідач не вчиняв жодних дій, що свідчили би про його намір пролонгувати строк дії кредитного договору, а позивач відповідних доказів не надав. З огляду на те, що строк кредитного договору не продовжувався, відповідачу безпідставно нараховані відсотки поза межами строку дії договору за період з 24.01.2022, а тому в цій часті позов також не підлягає задоволенню. З урахуванням того, що згідно умов кредитного договору №4109257 від 25.12.2021, Паспорту споживчого кредиту, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.01.2022, заборгованість за відсотками за Кредитним договором №4109257 від 25.12.2021 не може перевищувати 5280,00 грн. 20000,00 грн * 30 днів * 0,88% (процентна ставка та розмір відсотків, визначені п. 1.5.2 кредитного договору) / 100 = 5280,00 грн. Звертає увагу, що даний розмір процентів визначений також у п.1.5.2 кредитного договору). Натомість, позивач безпідставно пред`являє позовні вимоги про стягнення суми в розмірі 56 680,00 грн, з яких заборгованість за процентами - 35280,00 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості №4109257 від 25.12.2021 складає 25280,00 грн за кредитним договором (20000,00 грн тіло кредиту + 5280,00 грн проценти нараховані, згідно строку кредитування). Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором зазначає, що договір факторингу №26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4109257 від 25.12.2021 не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містять даних про особу-боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договір факторингу є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Отже, цей договір факторингу не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Вказаний документ є такими, що створений Первісним кредитором та позивачем, а тому зазначена у ньому інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наданий «Реєстр боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024». Проте, фактично цей наданий суду документ не є витягом з реєстру боржників, оскільки є лише довідкою/листом, на якому позивач надрукував певну інформацію, яка, на його думку, відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників, що є додатком до договору факторингу. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допому вказує, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу, пов`язаною зі справою, а саме: за підготовку відзиву на позовну заяву - 6 000 грн, та очікується понести у зв`язку із розглядом справи 8 000 грн - участь адвоката у судових засіданнях. Докази судових витрат які очікується понести у зв`язку із розглядом справи, будуть надані суду протягом 5 (п`яти) календарних днів після прийняття рішення по справі.
У відповіді на відзив представник позивача просить позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що 25.12.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 4109257, який було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням Договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Кредитодавцем було складено довідку про ідентифікацію, що була додана до позовної заяви, відповідно до якої ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уклав з ТОВ «Мілоан» Договір № 4109257 від 25.12.2021 шляхом підписання його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V12293, який 25.12.2021 було направлено на вказаний нею номер телефону НОМЕР_2 . Відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту укладення договору не скористався. Сплата комісії за пролонгацію строку кредитування та сплата процентів за цей день прямо передбачені умовами кредитного договору, з якими ознайомився і погодився відповідач. Як вбачається з Відомостей про щоденні нарахування та погашення, складені ТОВ «Мілоан» за Договором про споживчий кредит № 4109257 від 25.12.2021 року, складених Первісним кредитором, 25.12.2021 року (дата укладення договору) відповідачу було видано кредит у розмірі 20 000,00 грн. та на підставі п.1.5.1. Договору нараховано комісію у розмірі 1400.00 грн., а з 26.12.2021 року відбулись щоденні нарахування процентів за користування кредитом, що відповідає умовам договору. Разом з тим, з відомостей також вбачається, що після завершення строку кредитування відбулась автопролонгація строку користування кредитом відповідно до пункту п.2.3.1.2 договору, але не більше 60 днів. Звертає увагу, що позивачем, який набув право вимоги до відповідача за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 26-07/2024 від 26.07.2024, не здійснювалось жодних нарахувань за Договором позики № 4109257. В свою чергу, заборгованість Відповідача за Договором №4109257 від 25.12.2021 складається з заборгованості за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 20000.,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35280,00 грн та заборгованості за комісіями - 1400,00 грн. Таким чином, жодних мір відповідальності за неналежне виконання умов договору, в тому числі штрафів, пені, неустойки, до відповідача застосовано не було, а нарахування процентів здійснювалось лише протягом строку користування кредитом в межах передбаченого договором строку кредитування за процентною ставкою, встановленою відповідно до вимог діючого законодавства. Отже, вказані розрахунки містять усі складові загальної суми заборгованості, а розрахунки ТОВ «Мілоан» взагалі є детальними та відображають нарахування процентів за кожен день строку кредитування. З огляду на викладене, вважає, що розрахунки заборгованості, наявні в матеріалах справи, містять всю необхідну інформацію, є достатніми та належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості відповідача по кожному з кредитних договорів. Також зауважує, що відзив не містить посилань на жодну правову норму, вимоги якої порушено умовами кредитних договорів. Щодо відступлення права вимоги. 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4109257. Відповідно до п. 6.1.3. договору Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому передачі Реєстру Боржників для друку згідно Додатку № 4, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників для друку підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Як вбачається з протоколів підписання документів, доданих до позовної заяви ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», акти приймання-передачі Реєстру Боржників до Договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року були підписані сторонами 26.07.2024. Пунктом 7.1 Договору встановлено, що розмір Фінансування за цим Договором згідно Реєстру Боржників складає 3 310 395,81 грн. Фактор здійснює оплату розміру Фінансування на користь Клієнта шляхом одноразового перерахування грошових коштів протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання цього Договору на поточний рахунок Клієнта за реквізитами вказаними в розділі 16 цього Договору. Як вбачається з протоколів підписання документів, доданих до позовної заяви ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», Договір надання послуги з факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 з усіма його додатками були підписані сторонами 26.07.2024 у сервісі «Вчасно». До того ж, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було додано до позовної заяви платіжну інструкцію № 448090005 від 26.07.2024 року, відповідно до якої 26.07.2024 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було сплачено грошові кошти у сумі 3 310 395,81 грн на рахунок ТОВ «МІЛОАН» згідно Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024. Як вбачається з цієї платіжної інструкції щодо зазначеної банківської операції з перерахування коштів, банком проставлені наступні відмітки: Дата прийняття до виконання: 26.07.2024 Дата виконання: 26.07.2024 Тобто, операція з перерахування грошових коштів ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на рахунок ТОВ «МІЛОАН» у сумі 3 310 395,81 грн була виконана. Своєю чергою, печатки АТ «ОТП БАНК», яке надавало платіжні послуги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», були проставлені автоматично Банком при формуванні вище вказаної платіжної інструкції в інформаційно-телекомунікаційній системі Клієнт-Банку Товариства. Повний реєстр боржників, який є додатком до договору відступлення прав вимоги, містить інформацію щодо значної кількості інших боржників, які не є учасниками даної справи. Зазначена інформація включає персональні дані фізичних осіб, а також відомості, що становлять банківську та/або комерційну таємницю. Таким чином, вважає, що матеріали справи містять усі належні та достовірні докази на підтвердження факту відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №4109257 від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Також зауважує, що позивач, право вимоги до якого було відступлено до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за Договором надання послуги з факторингу №26 07/2024 від 26.07.2024, не є стороною зазначеного договору, а відтак його укладення жодним чином не впливає на обсяг прав та обов`язків за Кредитним договором. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від первісного кредитора до ТОВ «Факторинг Партнерс» прав вимоги за кредитним договором, укладеними з відповідачем. Щодо витрат на правову допомогу на користь відповідача. Відповідачем заявлено попередній розмір витрат на правничу допомогу. Дані витрати є неспівмірним з обсягом послуг, наданих відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є малозначною, а також типовою для представника відповідача, що вбачається з відкритих джерел (веб-портал Судова влада). Крім того, участь в судових засіданнях не є обов`язковою. Звертає особливу увагу, що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
21 жовтня 2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 4109257 від 25.12.2021 у розмірі 56 680,00 грн.
29 грудня 2025 року заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області з позов задоволено повністю. 
10 квітня 2026 року ухвалою суду за результатами розгляду заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тальчук П.І. про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2025 року. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 10 год 00 хв 22 травня 2026 року. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов до 27 квітня 2026 року. Запропонованого позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк до 04 травня 2026 року. Запропоновано відповідачу подати до суду у строк до 11 травня 2026 року заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.
15 квітня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тальчук П.І. подала до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву.
17 квітня 2026 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив.
28 квітня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тальчук П.І. подала до суду через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі у яких зазначила про те, що позивач не спростував заперечення та позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, належними та допустимими доказами, які підтверджували б заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі. Тому вважає, що загальний розмір заборгованості №4109257 від 25.12.2021 складає 25 280,00 грн за кредитним договором (20000,00 грн тіло кредиту + 5280,00 грн проценти нараховані, згідно строку кредитування). Отже, просить позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 задовольнити частково. 
У судовому засіданні представник позивача адвокат Синиченко Д.В. підтримала вимоги позовної заяви та доводи, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву, та просила їх задовольнити з підстав, які зазначені у них.
У судовому засіданні представник відповідача адвокат Тальчук П.І. просила позов задовольнити частково на суму 25 280,00 грн, з яких: 20 000,00 грн тіло кредиту, 5 280,00 грн проценти нараховані, згідно строку кредитування. Підтримала доводи викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
25.12.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 4109257. 
26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4109257.
Мотиви суду.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. 
Судом установлено, 25.12.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 4109257. 
Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000,00 грн.
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 5280,00 грн, які
нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок.
Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо.
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця.
Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Усі платежі за Договором повинні здійснюватися Позичальником шляхом переказу коштів Товариству у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим Договором.
Укладаючи Договір Позичальник підтвердив, що вся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення Заяви, є повною, актуальною та достовірною.
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
Із витребуваної судом інформації з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судом установлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Надана виписка у додатку по рахунку НОМЕР_5 ) за період 3 25.12.2021 - 01.01.2022 підтверджує зарахування 25.12.2021 суми у розмірі 20 000,00 грн. 
Разом з тим, строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
Відповідно до розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача за Договором №4109257 від 25.12.2021, становить 56 680,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 20 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35 280,00 грн; заборгованість за комісіями - 1400,00 грн. 
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» - зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно з ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За встановленими у цій справі обставинами Договір №4109257 від 25.12.2021  між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора V12293.
Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Тому доводи сторони відповідача щодо непогодження Правил (умов) кредитування суд вважає необгрунтованими.
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4109257.
Відповідно до п. 6.1.3. договору Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому передачі Реєстру Боржників для друку згідно Додатку № 4, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників для друку підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
З огляду на додані до позовної заяви протоколи підписання документів, акти приймання-передачі Реєстру Боржників до Договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року, Договір надання послуги з факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 року з усіма його додатками були підписані сторонами 26.07.2024 у сервісі «Вчасно». 
Пунктом 7.1 Договору встановлено, що розмір Фінансування за цим Договором згідно Реєстру Боржників складає 3 310 395,81 грн. Фактор здійснює оплату розміру Фінансування на користь Клієнта шляхом одноразового перерахування грошових коштів протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання цього Договору на поточний рахунок Клієнта за реквізитами вказаними в розділі 16 цього Договору.
Відповідно до платіжної інструкціі № 448090005 від 26.07.2024 року, доданої ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до позовної вбачається, що 26.07.2024 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було сплачено грошові кошти у сумі 3 310 395,81 грн на рахунок ТОВ «МІЛОАН» згідно Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024.
Отже, матеріали справи містять усі належні та достовірні докази на підтвердження факту відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №4109257 від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», тому суд визнає, що вищезазначений договір факторингу та реєстрі права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
А тому, доводи представника відповідача про те, що наданий договір факторингу не є належним доказом наявності заборгованості, є безпідставними та спростовуються письмовими доказами по справі.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4109257.
Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року по справі №727/2790/25.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Договором №4109257 від 25.12.2021 відповідач порушує взяті на себе зобов`язання за цим Договором.
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором № 4109257 від 25.12.2021 у добровільному порядку.
Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Договором, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим Договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за цим Договором у розмірі 55 280,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 20 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35 280,00 грн.
Щодо доводів сторони відповідача про те, що строк кредитного договору не продовжувався, відповідачу безпідставно нараховані відсотки поза межами строку дії договору за період з 24.01.2022,суд зазначає таке.
Як убачається з умов договору про споживчий кредит від 25.12.2021, сторони погодили, що кредит надається загальним строком на 30 днів з 25.12.2021 до 24.01.2022.
Положеннями п. 2.3 Договору про споживчий кредит № 4109257 від 25.12.2021 передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.
Згідно з п.2.3.1.1. Кредитного договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
Відповідно до п. 2.3.1.2 Кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Згідноз п. 3.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору.
Таким чином, умовами Договору про споживчий кредит № 4109257 від 25.12.2021 передбачено два випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування, а якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний пунктом 2.3.1.2 договору, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищіть 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Також, на підставі п. 2.3.1.1 строк договору було пролонговано ще на 60 днів. Відповідно до умов договором протягом вказаного строку відповідачу нараховано відсотки за стандартною (базова) процентною ставкою за користування кредитом, розмір становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Отже, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.
Сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, у тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання.
Правові висновки щодо застосування відповідної норми права викладено і постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17
З наведеного вбачається, що підписанням договору про споживчий кредит № 4109257 від 25.12.2021 сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування отже нарахування відсотків за Договором в загальному розмірі 35 280,00 грн є правомірним.
Щодо стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 1 400,00 грн, суд зазначає таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19, провадження № 61-7416св20.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц.
Тлумачення ч. 1 ст. 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених у ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17.
Суд враховує, що в Договорі №4109257 від 25.12.2021 відповідач своїм підписом погодив комісію за надання кредиту, проте позивач не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідачв буде взята комісія за обслуговування кредиту. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.
Враховуючи викладене, позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредиту, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору.
Так, зазначені умови Договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, а також не визначають найменування таких послуг, а отже, фактично передбачають виключно платні послуги з обслуговування кредиту. При цьому до таких платних послуг, зокрема, слід відносити й послуги щодо надання споживачеві, на його вимогу, не частіше одного разу на місяць інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, а також надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, у тому числі інформації про платежі за цим Договором, які сплачені або підлягають сплаті, дати чи періоди сплати та умови такої сплати (за можливості зазначення відповідних умов у виписці).
Разом із тим, включення зазначених послуг до платних суперечить вимогам ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких надання таких послуг здійснюється безоплатно.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи. Виконання цього обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту є обов`язком фінансової установи за кредитним договором, такі дії, як надання фінансового інструменту або моніторинг заборгованості за кредитом, не є самостійними послугами, що замовляються та підлягають оплаті позичальником на користь фінансової установи.
Надання фінансового інструменту фактично є наданням кредиту позичальнику. Операції, такі як моніторинг заборгованості за кредитом, відповідають економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюються у межах виконання прав та обов`язків за кредитним договором. Тому такі дії фінансової установи не є послугами, які об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі №640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі №343/557/15-ц.
Крім того, у п.п.31.29 та 32.8 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/19 від 13 липня 2022 року зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, якщо споживач вимагає таку інформацію частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Пунктом 1.5.1 Договору встановлено комісію за надання кредиту - 1 400,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 % від суми кредиту одноразово, тобто фактично встановлено плату позичальника за послугу, безоплатність надання якої прямо передбачена Законом України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за надання кредиту передбачена й п. 3 Паспорту споживчого кредиту, який є Додатком №2 до Договору про споживчий кредит № 4109257 від 25.12.2021.
При цьому з аналізу змісту зазначеного пункту Договору вбачається, що сплату відповідної комісії товариство покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь кредитодавця, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту.
Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено плату за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, суд вважає, що положення Договору про споживчий кредит № 4109257 від 25.12.2021, укладеного між сторонами, про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 1400,00 грн, є нікчемними.
Відтак, нарахування позивачем заборгованості за комісією за Договором про споживчий кредит № 4109257 від 25.12.2021 у розмірі 1400,00 грн є безпідставними, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №4109257 від 25.12.2021 у розмірі 55 280,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 20 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35 280,00 грн.
В іншій частині позов задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 16 000,00 грн.
Так, згідно наявного в матеріалах справи Договору № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було укладено Договір про надання правової допомоги. Вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.
З огляду на Прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023 ціна роботи фіксована та погодинна.
Згідно з заявкою на надання юридичної допомоги № 74 від 01.09.2025 між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ВИТЯГУ з Акту № 19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, погоджено надання таких правових (юридичних) послуг: надання усної консультації вартість за 2 години - 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду за 4 години - 12 000,00 грн. Загальна сума понесених витрат за надані послуги становить 16 000,00 грн. 
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).
Враховуючи обсяг виконаної АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задоволено частково, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 1 900,00 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. 
Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, який підлягає стягненню на його користь з відповідача.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в сумі 55 280,00 грн, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 349,70 грн (55 280,00 х 100% : 56 680,00 = 0,97% х 2 422,40 = 2 349,70 грн).
Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представник відповідача адвокат Тальчук П.І. у відзиві вказала, що докази понесених судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, які вона просить стягнути з ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на користь відповідача ОСОБА_1 , будуть подані до суду в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
У зв`язку з викладеним, судом не вирішується питання  розподілу вказаних судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 244, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість у розмірі 55 280,00 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судові витрати за надання правоничої допомоги в розмірі 1 900,00 грн (одна тисяча дев`ятсот гривень).
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 349,70 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач: ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, ідентифікаційний код 42640371; 
відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 27 травня 2026 року.

Суддя  Є. А. Болибок