1	Справа № 335/2947/26  2-а/335/76/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: у складі головуючого судді - Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2026 через систему «Електронний суд» до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Ференець О.Є., до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить: поновити строк для подачі адміністративного позову; визнати протиправною та скасувати постанову №3660/01 від 23.12.2024р. ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що як вбачається із змісту Постанови №3660/01 від 23.12.2024р., під час загальної мобілізації, громадянину ОСОБА_1 , за допомогою «Укрпошта» була направлена повістка №457076 від 08.10.2024р., про необхідність прибуття об 11 00 годині 19 жовтня 2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , доказів наявності поважних причин неприбуття за повісткою, не надав, чим порушив вимоги частини першої та частини третьої ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Факти, які викладені Відповідачем в Постанові №3660/01 від 23.12.2024р. не відповідають дійсності та обставинам справи. Позивач наголошує, що він повістку про виклик до ТЦК не отримував, а доказів ухилення від явки в встановлений час в Постанові відповідача №3660/01 від 23.12.2024р. не наведено. З протоколом про скоєння Позивачем адміністративного правопорушення він не був ознайомлений, та відповідно не був повідомлений про час, та розгляд адміністративної справи відносно себе. Про притягнення до адміністративної відповідальності позивач дізнався з постанови про відкриття виконавчого провадження №80215389 від 17.02.2026р. та постанови про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження №80215389 від 17.02.2026р., вказані постанови виконавчої служби були направлені Позивачу в Єдиний портал державних послуг «Дія». Тобто фактично Постанова від №3660/01 від 23.12.2024р. винесена Відповідачем, без повідомлення Позивача про час, та розгляд адміністративної справи відносно Позивача, та вказана Постанова не містить жодного посилання на факти та докази, які б підтверджували протиправну поведінку Позивача. З викладених вище обставин Позивач вважає, що Постанова №3660/01 від 23.12.2024р. була складена з порушенням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, є протиправною та підлягає скасуванню.
Оскаржувана Постанова містить відомості, що Позивач викликався повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11-00 годину 19.10.2024р. та при цьому в Постанові вказано, що Позивач нібито отримав повістку від Укрпошти 28.10.2024р., тобто на тиждень пізніше дати виклику, та цим обставинам справи в Постанові №3660/01 від 23.12.2024р. не надано належної оцінки . Сам факт вручення залишається під великим сумнівом, тому що в Постанові адреса позивача вказана: АДРЕСА_1 , а фактична адреса Позивача є: АДРЕСА_1 , фактично ні номер дома , ні номер квартири не вказані вірно. Та також Постанова від №3660/01 від 23.12.2024р. взагалі не містить відомостей про складання відносно Позивача протоколу про адміністративне порушення, час та дату виклику Позивача на розгляд відносно нього адміністративної справи, та відсутні відомості про час, та дату самого розгляду адміністративної справи відносно Позивача.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2026 позовна заява надійшла в провадження судді Сиротенко В.К.
Ухвалою від 23.03.2026 поновлено ОСОБА_1 пропущений ним строк на звернення до суду з позовом щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення; прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано учасникам строк для подання процесуальних заяв. Крім того, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності 23.12.2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП (постанова №3660/1 від 23.12.2024 року).
26.03.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Під час складання протоколу №3660/1 від 18.12.2024 року про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ознайомлено під особистий підпис з правами та обов`язками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі зі змістом статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 63 Конституції України. Будь-яких заяв та клопотань від громадянина ОСОБА_1 не надходило. Доказом підтвердження присутності ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення №3660/1 від 18.12.2024 року є той факт, що останній власноруч поставив свій підпис у самому протоколі. Про час, дату та місце розгляду адміністративної справи Позивач також повідомлявся під особистий підпис. За результатами розгляду матеріалів справи №3660/1 від 18.12.2024 про адміністративне правопорушення за ознаками частини третьої статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесена постанова №3660/1 від 23.12.2024 за справою про адміністративне правопорушення про притягнення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень. Відповідно до відомостей ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач 19.10.2024 року не прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим порушив вимоги абзацу першого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 21 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 оку №560, пункту 2 частини 1 Додатку 2 до Порядку Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487. В абзацу першого частини першої статі 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що Громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Доказів про виконання вищезазначених вимог Позивач суду не надав, будь-які клопотання під час складання Протоколу про адміністративне правопорушення не заявляв. Згідно даних Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 з 21.02.2023 року. На час винесення Постанови №3660/1 року від 23.12.202 року не був військовослужбовцем. Отже, притягнення Позивача до адміністративної відповідальності як порушника законодавства, є законним та обґрунтованим, так як Позивач не прибув за повісткою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У судовому засіданні 27.04.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання 27.04.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
У судовому засіданні 27.04.2026 суд перейшов на стадію ухвалення рішення, оголошено перерву до 04.05.2026.
У судове засідання 04.05.2026 учасники не з`явилися. Судом ухвалено рішення.
За приписами ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані сторонами докази, та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.12.2024 помічником гранатометника 2 відділу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 старшим солдатом ОСОБА_2 складено протокол №3660/1 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого суть адміністративного правопорушення полягає у наступному: 12.12.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 , про причини неявки не повідомив.
У розділі «Задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування)» вказано адресу: АДРЕСА_1 .
У протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09-00 год. 23.12.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Також міститься підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності за зазначено зауваження такої особи «Повістку не отримував».
Відповідно до постанови від 23.12.2024 №3660/1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Як вбачається зі змісту вказаної постанови, суть адміністративного правопорушення полягає у наступному: під час загальної мобілізації громадянину ОСОБА_1 АТ «Укрпошта» була направлена повістка №457076 від 08 жовтня 2024 року про необхідність прибуття о 11:00 год. 19 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_7 в зазначені в повістці час та дату, доказів наявності поважних причин неприбуття за повісткою не надав, чим порушив вимоги ч. 1 та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Під час розгляду справи встановлено, що згідно перевірки статусу відстеження поштового відправлення №0600294532177 (трекінг АТ «Укрпошта»), воно було відправлено 12.10.2024. 28.10.2024 було встановлено статус «Вручено Одержувачу». Після отримання повістки ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_7 , доказів наявності поважних причин неприбуття за повісткою не надав.
Як вбачається зі змісту повістки №457076 від 08.10.2024, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса – АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 належить з`явитися за адресою АДРЕСА_2 19.10.2024 об 11:00 год.
На підтвердження вручення повістки адресату відповідачем до відзиву долучено роздруківку трекінгу відстеження поштового відправлення, з якого вбачається, що поштове відправлення №0600294532177 прийнято для відправлення 12.10.2024, вручено одержувачу 28.10.2024.
Разом з тим, суд звертає увагу, що до матеріалів справи відповідачем не долучено підтвердження того, що за № 0600294532177 було направлено саме повістку на ім`я ОСОБА_1 . Відтак у суду відсутня можливість встановити, яке саме поштове відправлення було направлено, на яку саме адресу та ким отримано таке поштове відправлення.
Крім того, як вже зазначалося, у повістці №457076 від 08.10.2024 зазначено адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Разом з тим, позивачем надано до матеріалів справи Довідку переселенця №2301-7501535913, відповідно до якої адресою фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
Крім того, судом встановлено, що суть адміністративного правопорушення, встановлена в протоколі №3660/1 про адміністративне правопорушення від 18.12.2023 полягає у тому, що ОСОБА_1 не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 12 грудня 2024 року. Натомість, відповідно до постанови №3660/1 від 23.12.2024 про накладення адміністративного стягнення суть правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_1 не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 19 жовтня 2024 року.
В судовому засіданні представник позивача, серед іншого, зазначив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 присутній не був та підпис на протоколі йому не належить. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормою ст.280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до вимог ст.293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 24.06.1988 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, у цьому провадженні не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення. Жодних доказів на спростування посилань позивача відповідачем не надано, правом подати відзив на позов та докази на його підтвердження відповідач не скористався.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Вказана правова позиція є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.
У своєму рішенні у справі «Алене де Рібермон проти Франції» від 10.02.1995, Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Як вже зазначалося, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).
Таким чином в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Тобто, працівником РТЦ та СП, який діяв від імені відповідача, не з`ясовано всіх обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і таким чином будь-які сумніви з приводу наявності вини особи трактуються на користь цієї особи.
Як вже зазначалося судом, суть адміністративного правопорушення, встановлено протоколом про адміністративне правопорушення №3660/1 від 18.12.2023, не відповідає суті правопорушення, встановленого постановою про притягнення до адміністративної відповідальності №3660/1 від 23.12.2024; відповідачем не надано доказів надсилання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 за вірною адресою ОСОБА_1 ; відповідачем не надано належних та допустимих доказів вручення такої повістки ОСОБА_1 , оскільки з наданої роздруківки трекінгу поштових відправлень неможливо встановити кому саме та за якою адресою надсилалося таке поштове відправлення.
Таким чином, суд дійшов переконання, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем не підтверджений належними та допустимими доказами, як і правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст.248,280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.
Встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п. 1, 3 ч. 3ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст. 268 КУпАП, у зв`язку з чим дійшов висновку, що оскаржувана постанова поліцейським прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.117 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю 
Питання про розподіл судових витрат позивачем не ставилося, відтак судом не вирішується.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 9, 33, ч.1 ст. 121-3, 222, 245, 247, 251, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 229, 286 КАС України, ЗУ «Про національну поліцію», суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову №3660/01 від 23.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП – скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено 07.05.2026 року.

Суддя         В.К. Сиротенко