ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"05" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3933/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.
при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Керівника Херсонської окружної прокуратури (54000, м. Миколаїв, Корабельний район, просп. Богоявленський, буд. 314, код ЄДРПОУ 0485112026) в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, код ЄДРПОУ 40477150) та Херсонської обласної ради (73000, Херсонська обл., м. Херсон, площа Свободи, буд. 1, код ЄДРПОУ 24121079) 
до відповідачів:
1.Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради (73003, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 17, код ЄДРПОУ 14124906)
2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Полякова, буд. 23, код ЄДРПОУ 32808890)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (65029, Одеська обл., м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 32, код ЄДРПОУ 20992104)
про визнання недійсним договору та стягнення, - 

за участю учасників справи: 
прокурор Наумова Т.О.
від інших учасників справи: не з`явились

Суть спору: Керівник Херсонської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби та Херсонської обласної ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс», в якому просить суд:
- визнати недійсним договір про закупівлю послуг №1-5/347 від 28.12.2019, укладений між Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс»;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» на користь Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради 332035,20 грн., а з Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради одержані ним за рішенням суду 332035,20 грн. стягнути в дохід держави.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірний договір, укладений за підсумками закупівлі, результати якої спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «ОСА «Євро Сервіс» та на підставі ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України; враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «ОСА «Євро-Сервіс» як сторони оспорюваного договору №1-5/347 від 28.12.2019 на закупівлю послуг з фізичної охорони, одержані ним 332035,20 грн. за цим правочином повинні бути повернуті Комунальній установі з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради як іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 18.03.2022 №11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Херсонської області з визначенням їх територіальної підсудності Господарському суду Одеської області.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3933/25; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 24.10.2025 об 11:20; залучено Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів. 
Ухвалою суду від 24.10.2025 зупинено провадження у справі №916/3933/25 до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23; зобов`язано учасників справи повідомити суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі №916/3933/25.
Ухвалою суду від 13.01.2026 поновлено провадження у справі №916/3933/25 з 12.02.2026; призначено підготовче засідання на 12.02.2026 о 12:30.
10.02.2026 за вх.№4950/26 до суду від прокурора надійшли пояснення по справі, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях прокурор просить суд задовольнити позов та вказав, зокрема, наступне:
- Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 при формуванні відповідних висновків не врахував ряд позицій Великої Палати Верховного Суду та перевищив надані йому повноваження щодо правозастосування; допустив ряд непритаманних судовому рішенню ознак, як то оцінку «властивості» цивільному законодавству діючої тої чи іншої норми або вирішення спору не через застосування приписів законодавства, а використовуючи поняття «здорового глузду»; також, формуючи висновок про недопустимість застосування приписів ч.3 ст. 228 ЦК України у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, фактично створив умови, за яких ця норма законодавства взагалі не буде застосовуватися попри її існування у цивільного законодавстві;
- порушення законодавства про публічні закупівлі шляхом усунення конкуренції під час проведення тендера призводять до незабезпечення положень Конвенції та підриву авторитету Української держави перед Європейським співтовариством, свідчать про невиконання вказаної Угоди, нівелюють конституційні засади, тобто фактично відтерміновують набуття Україною повноправного членства в Європейському Союзі та Організації Північноатлантичного договору; укладення з відповідачем-2 договору №1-5/347 від 28.12.2019 у позаконкурентний спосіб, внаслідок введення на торги технічного учасника ТОВ «Витязь-Херсон» із засвіченням вказаного факту рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 у справі №65/34-р/к, є одним із тих чинників, що підривають авторитет держави та, відповідно, відтерміновують набуття Україною повноправного членства в Європейському Союзі та Організації Північноатлантичного договору;
- інтерес держави у сфері публічних закупівель полягає в проведенні ефективних та прозорих публічних закупівель з дотриманням добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та неупередженості, недопущення дискримінації учасників та корупційних дій, натомість укладений з відповідачем-2 оспорюваний правочин таким інтересам держави не відповідає;
- з огляду на укладення договору від 28.12.2019 №1-5/347 всупереч принципу забезпечення добросовісної конкуренції серед учасників (п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі») лише внаслідок протиправних дій ТОВ «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс», прокурор просив забезпечити захист державних інтересів у спосіб, визначений ч.3 ст. 228 ЦК України, а саме: стягнути з відповідача-2 на користь відповідача-1 отримані за договором 332035,20 грн, а з відповідача-1 одержану ним за рішенням суду вказану суму стягнути в дохід держави; у контексті спірних правовідносин прокурор звернувся на захист інтересів держави в особі Південного офісу Держаудитслужби та фактично просив стягнути кошти в дохід держави через їх попереднє отримання Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради, як стороною оспорюваного договору.;
- актуальною є позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.07.2022 у справі №923/196/20, відповідно до якої принципи справедливості, розумності і добросовісності є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України); оскільки суб`єкт господарювання з метою отримання державного замовлення і прибутку за рахунок публічних коштів від цієї господарської операції вчинив протиправні дії та узгодив свої дії з іншим учасником публічної закупівлі, такі дії не можна вважати добросовісними, а відтак у таких випадках безпідставним є застосування до таких недобросовісних підприємств приписів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У підготовчому засіданні 12.02.2026 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 06.03.2026 о 12:45. У підготовчому засіданні 06.03.2026 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 27.03.2026 о 12:45. У підготовчому засіданні 27.03.2026 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 17.04.2026 о 14:45.
10.04.2026 за вх.№12407/26 до суду від позивача-2 надійшла заява про розгляд справи без участі представника Херсонської обласної ради за наявними у справі матеріалами.
У підготовчому засіданні 17.04.2026 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.05.2026 о 14:30. У судовому засіданні 15.05.2026 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 202 ГПК України про відкладення судового засідання на 05.06.2026 о 14:45.
У судовому засіданні 05.06.2026 прокурор просить суд задовольнити позов.
Позивач-1 у підготовчі та судові засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Позивач-2 у підготовчі та судові засідання не з`явився, просив суд проводити розгляд справи без участі його представника.
Відповідач-1 у підготовчі та судові засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.
Відповідач-2 у підготовчі та судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, повідомлявся шляхом направлення ухвал суду засобами поштового зв`язку на адресу, що значиться у Єдиному державному демографічному реєстрі, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями з довідками «адресат відсутній», що відповідно до ст. 242 ГПК України є належним повідомленням відповідача-2 про дату, час та місце розгляду справи. Відтак господарський суд констатує, що відповідачу-2 по справі забезпечено процесуальні гарантії на участь у розгляді справи наявними засобами, за таких обставин відповідач-2 вважається належним чином повідомленим про розгляд даної справи господарським судом, проте жодних процесуальних позицій, заяв/клопотань до суду не надав.
Третя особа у підготовчі та судові засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлена.
Учасники справи (окрім відповідача-2) про дату час та місце засідань повідомлені належним чином, повідомлялися шляхом доставлення ухвал суду до їх електронних кабінетів, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документу; відповідно до п.2 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 27.04.2026 №342/2026, затвердженим Законом України від 28.04.2026 №4857-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Справа №916/3933/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.
Відзиви на позовну заяву від відповідачів до суду не надійшли, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.
У відповідності до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
В судовому засіданні 05.06.2026 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті, з урахуванням поданих учасниками справи заяв по суті справи.
Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 05.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, господарський суд встановив: 
Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради було оголошено про проведення відкритих торгів UA-2019-11-28-000875-a із предметом закупівлі - послуги з фізичної охорони об`єкту за адресою: м. Херсон, вул. Гімназична, 5; джерело фінансування закупівлі - місцевий бюджет, 350400 грн.
Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій: учасники: ПП «КОМСЕРВІС-БЕЗПЕКА»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс»; Товариство з обмеженою відповідальністю «Витязь-Херсон».
Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій від 16.12.2019: найменування учасників: ПП «КОМСЕРВІС-БЕЗПЕКА» (тендерна пропозиція не відповідає вимогам тендерної документації); Товариство з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» (відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації; інформація щодо ціни тендерної пропозиції після закінчення аукціону - 332064 грн.). 
У повідомленні про намір укласти договір зазначено про найменування учасника - переможця процедури закупівлі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс».
28.12.2019 між Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради (замовник, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» (виконавець, відповідач-2) був укладений договір про закупівлю послуг з фізичної охорони №1-5/347.
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору даний договір укладений на підставі проведеної процедури закупівлі - відкриті торги щодо закупівлі: код за ДК 021:2015-79710000-4 Охоронні послуги з визначенням переможця - Товариство з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс»; замовник доручає, а виконавець зобов`язується протягом строку дії договору надати наступні послуги: послуги з охорони приміщень, що здійснюються працівниками охоронних служб, відповідно до дислокацій об`єктів (додаток №2).
Згідно з п.п. 3.1-3.2 договору виконавець надає замовникові послуги, а замовник сплачує за надані послуги за цінами, вказаними у специфікаціях (розрахунках ціни) (додаток №4), що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною; ціна цього договору за результатами аукціону та специфікації становить 332064 грн. без ПДВ.
За п.п. 4.1, 4.2 договору розрахунки проводяться шляхом щомісячної оплати замовником після пред`явлення виконавцем рахунку на оплату послуг та після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг; до рахунку додається акт приймання-передачі наданих послуг.
Відповідно до п.10.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року включно, але у будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання.
Додаток №1 до договору визначає перелік вимог, яким повинні відповідати охоронні послуги.
Додаток №2 до договору визначає дислокації об`єктів.
Додаток №3 до договору визначає інструкцію по несенню служби охоронцем.
Додаток №4 до договору визначає розрахунок ціни (специфікацію) на суму 332064 грн.
29.12.2020 між Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради (замовник, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» (виконавець, відповідач-2) була укладена додаткова угода №1 до договору №1-5/347, в якій сторони виклали п.3.2 договору у новій редакції: ціна цього договору за результатами аукціону становить 332035,20 грн. без ПДВ.
В матеріалах справи наявні платіжні доручення про сплату замовником на користь виконавця грошових коштів за надані послуги по договору №1-5/347 за період січня 2020 року - грудня 2020 року.
Рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 №65/34-р/к у справі №71/15-20 визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Витязь-Херсон» вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю охоронних послуг: «Послуги з фізичної охорони адміністративної будівлі за адресою, м. Херсон, вул. Перекопська, 17», ідентифікатор закупівлі: U-2019-11-28-000885-а, проведених Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради; за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції накладено ТОВ «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» та ТОВ «Витязь-Херсон» штраф у розмірі по 68000 грн.
У листі від 21.07.2025 прокурор просив позивача-2 надати інформацію та документи з приводу закупівлі UA-2019-11-28-000875-a та договору №1-5/347, а також повідомити: чи відомо Херсонській обласній раді, Комунальній установі з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради про наявність рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/34-р/к; чи плануються вжиття заходів для поновлення державних інтересів, зазначивши які саме та відповідні строки.
У листі від 21.07.2025 прокурор просив третю особу повідомити чи оскаржувалося рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 №65/34-р/к у справі №71/15-20 та чи сплачено штраф ТОВ «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс».
У листі від 21.07.2025 прокурор, із посиланням на закупівлю UA-2019-11-28-000875-a, договір №1-5/347 та рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення №65/34-р/к, просив позивача-1 надати інформацію щодо звернення з позовом про визнання недійсним вказаного договору.
У листі від 24.07.2025 третя особа повідомила прокурора про те, що вжиття заходів стосовно визнання недійсними договорів про закупівлю товарів та послуг не відноситься до компетенції органів Комітету, тому Відділенням такі заходи не вживаються; рішення №65/34-р/к у судовому порядку не оскаржувалось, є чинним та станом на дату надання відповіді інформація щодо сплати штрафу з боку ТОВ «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» не надходила.
У листі від 25.07.2025 позивач-2 повідомив прокурора про те, що беручи до уваги відсутність у Херсонської обласної ради будь-яких документів відносно укладених Установою з Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» договорів №15/345, №1-5/346, №1-5/347, №1-5/348 від 28 грудня 2019 року із закупівлі охоронних послуг та доказів для обґрунтування позиції в судовому процесі, в тому числі визнання недійсними вищевказаних договорів не передбачається можливим, оскільки не буде дотримано вимоги статті 74, 162 Господарського процесуального кодексу України.
У листі від 29.07.2025 позивач-1 повідомив прокурора про те, що моніторинг процедури закупівлі за номером UA-2019-11-28-000875-а станом на 29.07.2025 не проводився, тому законність договору укладеного за вказаною процедурою в межах повноважень Управління не досліджувалась.
У повідомленнях від 18.09.2025 прокурор повідомив позивачів у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про подання позову в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської обласної ради про визнання недійсним договору №1-5/347 від 28.12.2019 та стягнення 332035,20 грн.
Вважаючи, що договір №1-5/347 від 28.12.2019 підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 та ч.3 ст. 228 ЦК України, прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби та Херсонської обласної ради про визнання недійсним договору та стягнення.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. 
За змістом ч.3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
За ч.ч. 1,3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).
Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі №903/865/20 наголосив, що прокурор насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.
Отже прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Позов у справі подано прокурором в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби із зазначенням того, що пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави, оскільки вчинення ТОВ «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати торгів, призвело до закупівлі товару за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості; наслідком цього стало нівелювання мети закупівлі - отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу коштів. 
Позов у справі подано прокурором в інтересах держави також в особі Херсонської обласної ради із зазначенням того, що Херсонська обласна рада є розпорядником бюджетних коштів вищого рівня по відношенню до Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради, яка в свою чергу є одержувачем вказаних коштів, які в подальшому були сплачені Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» в порядку виконання договору №1-5/347 від 28.12.2019 про закупівлю послуг з фізичної охорони; Херсонська обласна рада є органом, який наділений повноваженнями реагувати, у тому числі заходами цивільно-правового характеру, на порушення вимог законодавства, які впливають на інтереси територіальної громади, тобто уповноваженим органом у спірних правовідносинах.
Південний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Одеської області. Аналогічна правова позиція Верховного Суду щодо наявності повноважень на звернення до суду Держаудитслужби та її підрозділів, а отже і прокурора в інтересах держави в їх особі, у разі не виконання вимог щодо усунення порушень законодавства, виявлених за результатами моніторингу закупівель, викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №906/296/18.
Прокурором було направлено позивачам листи від 21.07.2025 щодо вжитих і запланованих заходів для відновлення порушених інтересів держави у спірних правовідносинах. В подальшому прокурором було направлено повідомлення позивачам від 18.09.2025 у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про подання позову в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської обласної ради про визнання недійсним договору №1-5/347 від 28.12.2019 та стягнення 332035,20 грн.
Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про дотримання прокурором вимог, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва прокурором інтересів держави в суді та можливість розгляду позовних вимог по суті.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов?язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
За ч.ч. 2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Пунктом 5 ч.1 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) передбачено, що договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари;
Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення процедури відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі зацікавлені особи. Для проведення процедури закупівлі має бути подано не менше двох пропозицій.
За змістом п.7 ч.1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо тендерна пропозиція подана учасником процедури закупівлі, який є пов`язаною особою з іншими учасниками процедури закупівлі та/або з членом (членами) тендерного комітету, уповноваженою особою (особами) замовника.
Закон України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
За п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються: спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: антиконкурентні узгоджені дії;
Згідно з ч.2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) за порушення, передбачені: пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Господарський суд зазначає, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору №1-5/347 від 28.12.2019 та стягнення 332035,20 грн., із посиланням на те, що договір підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронно-страхове агентство «Євро-Сервіс» на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 та ч.3 ст. 228 ЦК України.
Отже ключовим питанням даної справи є наявність підстав для застосування ч.3 ст. 228 ЦК України.
Як було вказано судом, провадження у даній справі зупинялося до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 грудня 2025 року по справі №922/3456/23 дійшов, зокрема, наступних висновків:
- при визначенні підстав для застосування ч.3 ст. 228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо); ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання); ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції;
- для застосування приписів ч.3 ст. 228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства; втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі; антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси; тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст. 228 ЦК; прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості; за цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;
- за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст. 228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника; по-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди; вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима); якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було; по-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення; такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом; ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»);
- враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада; між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року в справі №911/2129/17.
У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес»: у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99 визначено, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Поняття «інтереси держави» має невизначений зміст і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини 2 статті 228 ЦК України, можна дійти висновку про те, що ознаками недійсного господарського договору, який суперечить інтересам держави й суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Разом із цим, не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 12 лютого 2026 року в справі №910/2546/25.
Господарський суд наголошує, що у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 Об`єднана палата касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що норма частини третьої статті 228 ЦК не може бути застосована як правова підстава для визнання договору недійсним та застосування санкції, передбаченої цією нормою, у випадку порушення суб`єктом господарювання норм законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Так, з матеріалів справи вбачається, що прокурор у даній справі послався лише на обставини порушення антиконкурентного законодавства учасниками закупівлі, однак не довів у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного договору про закупівлю. Окрім того, прокурором не доведено, що внаслідок укладення оспорюваного правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. Таким чином, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурор у даній справі не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства, а єдиним доказом порушення прокурором визначено рішення АМКУ. Однак, як уже зазначалося вище, відповідно до висновку Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 ЦК України; ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема, відповідачем-2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним оспорюваного договору з підстав його суперечності інтересам держави і суспільства.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору №1-5/347 від 28.12.2019 на підставі ч.1 ст. 203, ч.3 ст. 228 ЦК України та застосування наслідків недійсності договору (стягнення в дохід держави коштів у розмірі 332035,20 грн.), у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Висновок суду у даній справі узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у cправі №922/3456/23.
Іншого прокурором не доведено.
Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.
Інші доводи та аргументи учасників справи не створюють підстав для зміни висновків суду по заявленому позову за встановлених судом фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на прокурора.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Керівника Херсонської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби та Херсонської обласної ради - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 19 червня 2026 р. з урахуванням обставин введеного воєнного стану, обстрілів об?єктів критичної інфраструктури, масованих атак м. Одеси країною-агресором.

Суддя Ю.С. Бездоля