Справа № 204/4434/26 
Провадження № 2/204/3479/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року      м. Дніпро
Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді     Черкез Д.Л.,
за участю секретаря судового засідання   Борсук А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Волноваської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Волноваської міської військової адміністрації, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 54,7 м2, житловою - 37,7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що позивачу та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала квартира загальною площею 54,7 м2, житловою - 37,7 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , набута ними на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1993 року та зареєстрована Бюро технічної інвентаризації м. Волноваха 05 жовтня 1993 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири. Заяву про прийняття спадщини до нотаріуса подав її чоловік — ОСОБА_1 . Дочка спадкодавиці – ОСОБА_3 — подала заяву про відмову від спадщини. Інші спадкоємці першої черги за законом відсутні. Отже, позивач прийняв спадщину на 1/2 частку квартири, а тому звернувся до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на таку квартиру. Однак нотаріус повідомив ОСОБА_1 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності спадкодавиці на частку у квартирі не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивач позбавлений можливості у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на майно. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Представник відповідача – ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим 30 вересня 1993 року Волноваським промислово-комерційним центом «Електрон» на підставі розпорядження (наказу) від 30 вересня 1993 року № 189 (а.с. 5). 
На вказаному правовстановлюючому документі міститься реєстраційний напис про те, що 05 жовтня 1993 року право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на зазначену квартиру зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Волновахи та записано в реєстрову книгу № 28 за № 6423 (зв. бік а.с. 5).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01 вересня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану місті Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 4812 (а.с. 11).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина 1 статті 1296 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
У частині 1 статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Позивач  ОСОБА_1 є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 10 липня 1972 року Волноваською міською радою Донецької області, актовий запис № 110 (а.с. 12). 
За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що позивач  ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування, оскільки померла спадкодавець доводилась позивачу дружиною. 
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
03 лютого 2026 року до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом під № 164 звернувся  ОСОБА_1 , в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті якої залишилась спадщина, яку він приймає. Також зазначив, що крім нього спадкоємцем за законом є дочка померлої ОСОБА_3 . Інших спадкоємців немає (а.с. 15).
Того ж дня до Третьої львівської державної нотаріальної контори звернулася  ОСОБА_3  із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом під № 165, в якій зазначила, що вона, спадкоємець до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 мами – ОСОБА_2 , відмовляється від належної їй частки спадкового майна за законом в користь чоловіка померлої – ОСОБА_1 (а.с. 14).
На підставі заяв спадкоємців державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 49/2026 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 53-72).
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
В подальшому, 10 березня 2026 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє Осадча Людмила Борисівна на підставі довіреності посвідченої 16 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Залецькою Н.М. за реєстровим № 2170, звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом під № 419, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , на день смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: частина квартири АДРЕСА_2 (зв. бік а.с. 68).
Однак, державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Станкевич В. 10 березня 2026 року за № 479/02-14 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , та зазначено, що інформація про державну реєстрацію права власності на частину вищезазначеної квартири відсутня у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності, який є його складовою частиною (зв. бік а.с.71). 
У зв`язку з викладеним, позивач  ОСОБА_1  з метою захисту своїх спадкових прав, звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як зазначено у ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент відкриття спадщини  ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала  частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі – Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У статті 3 Закону № 1952 визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності Законом № 1952 набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , але у встановленому законом порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно, суд приходить до переконання, що право позивача ОСОБА_1 на спадкування спірної частини квартири підлягає захисту в судовому порядку.
Інших спадкоємців крім позивача ОСОБА_1 , які прийняли у встановленому законом порядку та строк спадщину після смерті  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом не встановлено. 
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В: 

Позовну заяву ОСОБА_1 до Волноваської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,7 кв.м., житловою площею - 37,7 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Д.Л. Черкез