Справа № 127/13859/26
Провадження № 2-а/127/143/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Жмудя О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Позов мотивовано тим, 23 лютого 2025 року старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 складено протокол № 188 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого « ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 «ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 1 п/п 2 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». 
Згідно з розпискою про отримання повістки № 2/689 від 11.02.2025 громадянину необхідно було прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18 год. 00 хв. 11.02.2025 для уточнення військово-облікових даних, але у зазначений термін він не прибув, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 210-1 КУпАП. 
В порушення вимог мобілізаційного законодавства ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210- 1 КУпАП». За вищевказаних обставин за відсутності позивача у приміщенні уже ІНФОРМАЦІЯ_1 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення, винесено постанову № 1237 від 04.03.2025 та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Позивач категорично не погоджується з вказаною постановою та вважає її незаконною і необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Згідно із оскаржуваною постановою дії позивача відповідач кваліфікував за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а лише фіксує обставини вчиненого правопорушення, які повинні бути підтверджені доказами, долученими до протоколу.
Позивач категорично заперечує факт надання письмових пояснень про визнання вини, оскільки вказаний документ не відображає його дійсного волевиявлення та був створений без його участі та без його відома. Твердження про нібито добровільне визнання вини повністю спростовується самим фактом звернення позивача до суду, а саме: оскарження постанови є послідовною та логічною дією особи, яка вважає себе невинною, що прямо суперечить змісту долучених «пояснень». Щодо згоди на обробку персональних даних від імені Позивача, зазначають, що останній писав таку згоду, однак не 23.02.2025, а 03.02.2025. Водночас, при візуальному огляді вбачається, що дата у такій згоді виправлена із «03.02.2025» та «23.02.2025», тобто на ймовірну дату складання протоколу. Більше того, наявні в матеріалах справи документи були сформовані представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 із очевидним зловживанням процесуальними повноваженнями. Всі записи та матеріали справи підготовлені таким чином, щоб створити видимість порушення в ті моменти, коли ОСОБА_1 фактично перебував у розпорядженні представників ІНФОРМАЦІЯ_1, виконуючи законні вимоги щодо явок за усіма повістками. Водночас, позивач не був ознайомлений із текстом та змістом перелічених документів, а будь-які підписи у них ним не ставилися (а проставлені сторонньою особою). Вказане підтверджується повною неузгодженістю підписів у матеріалах такої справи.
Фактична присутність позивача у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 була зумовлена виключно його добросовісним наміром уточнити облікові дані та виконати обов`язок явки по повістці, а не участю у складанні адміністративних матеріалів. Використання посадовими особами присутності особи для таємного (без повідомлення самої особи) оформлення протоколу та постанови суперечить принципу добросовісності та процесуальної прозорості. Таким чином, представники ІНФОРМАЦІЯ_1 штучно підлаштували документальну базу під фактичну присутність позивача, приховавши від останнього зміст вчинених щодо нього юридичних дій, що призвело до позбавлення позивача права на захист та надання пояснень безпосередньо під час нібито "виявленого" правопорушення. Окрім того, в постанові № 1237 від 04.03.2025 зазначено, що «згідно з розпискою про отримання повістки від 11.02.2025, позивач був зобов`язаний з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 11.02.2025 о 18:00, проте за вказаним викликом не прибув, чим порушив мобілізаційне законодавство». Водночас, наведені в оскаржуваній постанові доводи про неявку позивача 11.02.2025 о 18:00 не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються доказами, отриманими на адвокатські запити в інтересах Позивача.
Враховуючи стан здоров`я та встановлений довідкою ВЛК № 22/294 від 31.01.2025 статус придатності позивача, а саме: придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку оперативного забезпечення, охорони, він не був зарахований до списків особового складу військової частини. Беззаперечним доказом фактичної присутності позивача та виконання ним обов`язку щодо явки 11.02.2025 є той факт, що саме у цей день (після повернення зі збірного пункту) представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 йому було видано третю повістку про його виклик на 23.02.2025, що підтверджується розпискою на повістку № 2/9273 від 11.02.2025. Таким чином, інкримінована позивачу неявка по повістці 11.02.2025 о 18:00 повністю спростовується самим фактом видачі йому нової повістки у той же день, що було б фізично неможливим у разі його відсутності, а відтак висновок про порушення мобілізаційного законодавства є безпідставним. 
З огляду на вищевикладене ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову №1237 від 04.03.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити. Вирішити питання розподілу судових витрат. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні). Роз`яснено відповідачу право та порядок подачі відзиву, встановлено строк подачі суду відзиву на позовну заяву та доказів по справі, а також витребувано ряд додаткових доказів.
Відповідач своїм правом на відзив не скористався. При цьому, відповідач був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене та положення ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Судом встановлено, що згідно розписки на повістку №2/525 ОСОБА_4 було зобов`язано 11.02.2026 на 08 год. 30 хв. з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підтвердження отримання повістки Позивач підписав розписку про її отримання від 03.02.2025.
Згідно розписки на повістку №2/689 ОСОБА_4 було зобов`язано 11.02.2026 на 18 год. 00 хв. з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підтвердження отримання повістки Позивач підписав розписку про її отримання від 11.02.2025.
Відповідно до розписки на повістку №2/9273 ОСОБА_4 було зобов`язано 23.02.2025 на 09 год. 00 хв. з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підтвердження отримання повістки Позивач підписав розписку про її отримання від 11.02.2025.
23.02.2025 старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 складено протокол № 188 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого « ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 «ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 1 п/п 2 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Згідно з розпискою про отримання повістки № 2/689 від 11.02.2025 громадянину необхідно було прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18 год. 00 хв. 11.02.2025 для уточнення військово-облікових даних, але у зазначений термін він не прибув, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 210-1 КУпАП. В порушення вимог мобілізаційного законодавства ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП».
До матеріалів справи додано пояснення ОСОБА_1 від 23.02.2026, відповідно до якої зазначено що він не з`явився за повісткою через погіршення стану здоров`я. Свою вину у вчиненні порушення визнає.
04.03.2025 Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 складено постанову №1237 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . В постанові зазначено наступну інформацію: Громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 2 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, а саме згідно розписки про отримання повістки 11.02.2025 отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 18 год. 00 хв. 11.02.2025, проте громадянин ОСОБА_1 не прибув за викликом, що є порушенням мобілізаційного законодавства. 
Згідно наданих пояснень ОСОБА_1 свою вину у вчиненому порушені визнає. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 17000,00 грн.
Згідно Довідки військово-лікарської комісії №22/294 від 31.04.2025 ОСОБА_1 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку оперативного забезпечення, охорони.
Згідно Довідки №3896 від 18.12.2025 сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 з 10.04.2025 по теперішній час.
В матеріалах справи міститься згода ОСОБА_1 на обробку персональних даних. Разом з тим, неможливо встановити дату підписання, оскільки при візуальному огляді вбачається, що дата виправлена.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і по теперішній час.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Згідно із п.п. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовники і військовозобов`язані повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно із п.21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, складає неявка військовозобов`язаного за викликом без поважних причин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
За правилами ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Суд зазначає, що постанова №1237 від 04.03.2025 складена стосовно позивача за неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою про виклик на 18 год. 00 хв. 11.02.2025.
Водночас, наведені в оскаржуваній постанові доводи про неявку позивача 11.02.2025 о 18:00 не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наступними доказами. 
У відповідь на адвокатський запит другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 направив лист № 2/2022 від 19.04.2026, до якого долучено три розписки на повістки №2/525, № 2/689 та № 2/9273, з яких вбачається наступне. 
03 лютого 2025 року представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу було вручено першу повістку № 2/525 про виклик до вказаного ІНФОРМАЦІЯ_1 на 11 лютого 2025 року о 08:30, що підтверджується розпискою на ім`я позивача від 03.02.2025. Так, ОСОБА_1 для виконання свого обов`язку прибув за викликом, про що міститься інформація у витязі з журналу реєстрації відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_1 за 11 лютого 2025 року, копію якого надано у відповідь на адвокатський запит листом. 
ОСОБА_1 було вручено другу повістку № 2/689 від 11.02.2025 з вимогою повторної явки того ж дня о 18:00 для уточнення даних. 
11.02.2025 ОСОБА_1 було вручено третю повістку №2/9273 про виклик комплектування команди на 09 год. 00 хв. 23 лютого 2025 року. 
Таким чином, інкримінована позивачу неявка по повістці 11.02.2025 о 18:00 повністю спростовується самим фактом видачі йому нової повістки у той же день, що було б фізично неможливим у разі його відсутності, а відтак висновок про порушення мобілізаційного законодавства є безпідставним.
Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Тобто, саме відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі свого керівника, який є повноважною особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення, зобов`язаний обґрунтувати правомірність складення оскаржуваної постанови.
На підтвердження заперечень проти позову та спростування позовних вимог представником відповідача встановлені судом строки не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 .
Отже, відповідачем не доведено наявності передбачених законом умов, за яких ОСОБА_1 міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
До матеріалів справи долучено пояснення ОСОБА_1 від 23.02.2026, у яких зазначено, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та визнає свою вину у вчиненні правопорушення.
Разом із тим, позивач заперечує факт надання таких пояснень, зазначаючи, що вказаний документ був складений без його відома та участі, а підписаний ним не був.
Натомість представником відповідача належних і допустимих доказів на підтвердження того, що пояснення були надані особисто позивачем, суду не надало, як і не подало доказів на спростування доводів позивача, зокрема щодо неналежності зазначеного документа.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не встановлено підтверджену належними, допустимими та достатніми доказами наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.
Згідно із п. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених позивачем судових витрат надано: договір № LE-64 про надання правничої допомоги від 16.04.2016, укладений із адвокатом Непийводою К.В., розрахунок-акт обсягу наданих послуг за договором №№ LE-64 про надання правничої допомоги від 16.04.2026. Загальна вартість робіт 10000 грн. Оплата їх Зінченком М.І. підтверджена платіжною інструкцією №@2PL769540 від 27.04.2026. 
За результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
При цьому, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 11.03.2025 у справі №260/4202/24 в якій зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.
Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи та те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, без необхідності надання додаткових доказів, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 3000,00 грн, оскільки саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу на думку суду є пропорційним до предмета спору.
На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 532,48 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.
Скасувати постанову №1237 від 04.03.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 532,48 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання рішення суду.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 07.05.2026.

Суддя           О.О. Жмудь