СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/3081/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Т.О. 
за участю представників сторін,
прокурора - Трофіменко О.О.; 
позивачів – не з`явилися; 
1-го відповідача - адвокат Костенко В.В.; 
2-го відповідача – не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД” (вх. № 465Х) 
на рішення  господарського суду Харківської області від 16.02.2026 у справі № 922/3081/25, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Чистякова І.О.), повний текст якого складено 20.02.2026 
за позовом  Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі: Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області; Північного – східного офісу Держаудитслужби, місто Харків 
до 1-го відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД”, місто Черкаси 
до 2-го відповідача Близнюківського комунального підприємства “Комунальник”, селище Близнюки, Лозівський район, Харківська область 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 73642, 74 грн 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.02.2026 у справі позовні вимоги задоволено повністю; визнано недійсною Додаткову угоду № 1 від 03.03.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021; визнано недійсною Додаткову угоду № 2 від 27.09.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021; визнано недійсною Додаткову угоду № 3 від 27.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021; визнано недійсною Додаткову угоду №4 від 29.12.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД” на користь Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області (вул. Незалежності, 39, селище Близнюки, Лозівський район, Харківська область, 64801, ідентифікаційний код 04400021) кошти в сумі 73642,74грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД” на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір в сумі 12 112,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД” звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему “Електронний Суд” з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2026 в частині визнання недійсною додаткову угоду № 1 від 03.03.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Енерджигазтрейд” на користь Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області коштів в сумі 37 823,76 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 03.03.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджигазтрейд" на користь Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області кошти в сумі 37 823,76 грн – відмовити; в іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з органів прокуратури на користь ТОВ “Енерджигазтрейд” витрати по сплаті судового збору в першій та апеляційній інстанції.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є Україна, Черкаська обл., місто Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 37. Таким чином, за правилами ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України справа за позовом прокуратури до ТОВ «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД» про визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів за територіальною юрисдикцією (підсудністю) підсудна господарському суду Черкаської області. Спір у справі виник не з приводу виконання договору постачання електроенергії, як це помилково визначає суд першої інстанції, а з приводу допущення, на думку прокурора, його сторонами порушень законодавства про публічні закупівлі під час внесення змін до Договору щодо ціни та обсягів постачання. Заявлена матеріальна-правова вимога полягає у стягненні з відповідача грошових коштів, які, на думку прокурора, безпідставно отримано відповідачем.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Обґрунтовуючи відповідний довід, апелянт посилається на неможливість участі представника відповідача у судовому засіданні у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні в місті Києві, що, на думку апелянта, є поважною причиною неявки. У зв`язку із цим апелянт вважає, що судом порушено принцип змагальності сторін та право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Також апелянт зазначає, що позов подано прокурором без наявності передбачених законом підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025, апелянт стверджує, що органи державної влади мають самостійно здійснювати захист інтересів держави, а прокурор не уповноважений підміняти такі органи. У зв`язку з цим апелянт вважає, що позов підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України. 
Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності укладення додаткових угод до договору закупівлі. Зокрема, апелянт зазначає, що суд неправильно застосував положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», не врахувавши наявність коливання ціни на ринку електричної енергії, що підтверджується висновками торгово-промислової палати.
Щодо додаткової угоди № 1 апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», безпідставно дійшовши висновку про відсутність належного підтвердження коливання ціни на ринку.
Апелянт наголошує, що наявність такого коливання підтверджується висновком торгово-промислової палати, відповідно до якого зростання ціни на ринку електричної енергії становило 16,15 %, тоді як підвищення ціни за договором склало лише 4,9 %, що, на його думку, свідчить про дотримання вимог закону.
Також апелянт зазначає, що загальна сума договору при цьому не збільшувалася, а відтак не відбулося погіршення умов закупівлі для замовника.
Апелянт додатково вказує, що суд першої інстанції безпідставно вимагав доведення неможливості виконання договору або необхідності його розірвання, оскільки такі умови не передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Крім того, апелянт наголошує, що законодавством не встановлено вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати коливання ціни на ринку, а тому висновок торгово-промислової палати є належним доказом у цій частині.
Апелянт також звертає увагу на те, що у разі розірвання договору або відмови від його виконання замовник був би змушений перейти до постачальника «останньої надії», ціна якого є значно вищою, що, на думку апелянта, суперечить принципу економії бюджетних коштів.
Щодо застосування обмеження у 10 відсотків апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно тлумачить зазначену норму як таку, що встановлює загальне обмеження на весь строк дії договору, тоді як закон такого обмеження не містить, а для електричної енергії діють особливості регулювання ціноутворення.
Апелянт зазначає, що укладення додаткових угод №№ 2– 4 було зумовлене подальшим коливанням ціни на ринку електричної енергії, яке мало об`єктивний та непередбачуваний характер.
На підтвердження цього апелянт посилається на відповідні висновки торгово-промислової палати, які, на його думку, свідчать про наявність істотної волатильності ринку та обґрунтовують необхідність коригування ціни.
Апелянт наголошує, що кожна із зазначених змін ціни здійснювалась у межах, що не перевищують 10 відсотків, у зв`язку з чим вимоги пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дотримано.
При цьому апелянт зазначає, що передбачене законом обмеження у 10 відсотків не є сукупним та не застосовується до загального обсягу змін протягом строку дії договору, а підлягає застосуванню до кожної окремої зміни.
Також апелянт вказує, що зміна ціни супроводжувалася відповідним коригуванням обсягів постачання, у зв`язку з чим загальна сума договору не збільшувалась.
Крім того, апелянт наголошує, що відповідні зміни були економічно обґрунтованими, оскільки дозволили забезпечити виконання договору в умовах ринкової нестабільності та уникнути значно більших витрат для замовника.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД»  на рішення  господарського суду Харківської області від 16.02.2026 у справі № 922/3081/25 залишено без руху; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД» усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 7 267, 20 грн. та роз`яснено, що при невиконанні вимог ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
17.03.2026 на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 11.03.2026. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД» на рішення   господарського суду Харківської області від 16.02.2026 у справі № 922/3081/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу № 922/3081/25 до розгляду на 22.04.2026 о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3081/25. 
20.04.2026 на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому він просить зупинити провадження у справі № 922/3081/25 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2848/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
22.04.2026 на адресу суду віл Лозівської окружної прокуратури Харківської області надійшли заперечення на клопотання (заяву), в яких прокурор просить відмовити ТОВ «Енерджигазтрейд» в задоволенні клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі № 922/3081/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/2848/24.
В обґрунтування заперечень, прокурор посилається на те, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців селища; завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності; неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади та наявні підстави для стягнення безпідставно отриманих коштів за незаконними правочинами. Комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
На думку прокурора, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
22.04.2026 на адресу суду від Лозівської окружної прокуратури Харківської області надійшли додаткові пояснення у справі, в яких прокурор просить відмовити ТОВ «Енерджигазтрейд» в задоволенні апеляційної скарги. 
Обґрунтовуючи свою правову позицію, прокурор зазначає таке.
У постанові Верховного Суду від 3 квітня 2026 року у справі № 924/698/23 зазначено, що спір про визнання правочину недійсним, як і спір про застосування наслідків його недійсності, є спором, що виникає з договору. Такий спір пов`язаний із встановленням правомірності правочину і дослідженням його умов, а отже належить до договірних. З огляду на це застосовується правило альтернативної підсудності, передбачене частиною п`ятою статті 29 Господарського процесуального кодексу України. Позов може бути пред`явлений за вибором позивача, зокрема за місцем виконання договору. У цій справі місце виконання договору було визначене — населені пункти, які знаходяться в Харківській області. Тому, справа правомірно розглянута господарським судом Харківської області.
За результатами укладення спірних додаткових угод територіальною громадою в особі комунального підприємства було отримано менший об`єм електричної енергії порівняно із тим, який мав бути поставлений відповідно до Договору. Вказані обставини з повною очевидністю свідчать, що спірні додаткові угоди порушують фінансові інтереси територіальної громади Близнюківської селищної ради, оскільки укладення відповідних додаткових угод унеможливлює раціональне та ефективне використання публічних коштів. Таким чином, як свідчить усталена практика, держава та територіальна громада можуть володіти відповідними майном та грошовими коштами, здійснення належного розпорядження якими є одним із тих інтересів, що захищаються прокурором шляхом звернення до суду, в тому числі з вимогою про визнання недійсними правочинів, що передбачають оплату за рахунок публічних коштів та стягнення таких коштів саме на користь місцевого бюджету.
Ані з листів ТОВ «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД», ані з цінових довідок торгово промислової палати неможливо встановити ринкову ціну станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку. Крім того, у вказаних документах відсутнє обґрунтування, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, не наведені причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним, а підвищення ціни було непрогнозованим. Це призвело до повного нівелювання результатів закупівлі за процедурою відкритих торгів, оскільки комунальне підприємство змушене оплачувати товар за ціною, вищою аніж встановлена Договором. 
Судова колегія, розглянувши клопотання ТОВ «Енерджигазтрейд»  про зупинення провадження у справі, вважає належним зазначити наступне. 
Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Наведена норма передбачає право суду зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Так, обґрунтовуючи підстави для зупинення провадження у справі № 922/3081/25 ТОВ «Енерджигазтрейд» зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 17.03.2026 справу № 922/2848/24 передано на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Крім того, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду від 09.04.2026, якою справу № 922/2848/24 прийнято до розгляду цією судовою палатою та призначено касаційний розгляд на 21.05.2026. Заявник вказує, що підставою передачі справи № 922/2848/24 на розгляд палати є необхідність відступу від раніше сформованих висновків Верховного Суду шляхом їх уточнення. На думку заявника, у справі № 922/2848/24 Верховний Суд має сформувати підхід щодо застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статей 1, 2 Закону України «Про публічні закупівлі», статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також положень Господарського, Бюджетного кодексів України щодо правового статусу комунального підприємства та джерел фінансування закупівлі. Заявник наголошує, що у справі № 922/2848/24 предметом оцінки є питання, чи може прокурор звертатися з позовом в інтересах органу місцевого самоврядування у спорах, пов`язаних із закупівлями комунального підприємства, якщо фінансування здійснювалося не бюджетними коштами, а власними коштами такого підприємства. За твердженням заявника, аналогічне питання має істотне значення і для справи № 922/3081/25, оскільки апелянт у цій справі також наголошує, що фінансування закупівлі здійснювалося не лише за рахунок місцевого бюджету, а й за рахунок власних коштів комунального підприємства. Заявник зазначає, що спірні правовідносини у справі № 922/3081/25 виникли між ТОВ «Енерджигазтрейд» як постачальником та Близнюківським комунальним підприємством «Комунальник» як споживачем за договором постачання електричної енергії. Також, вказує, що предметом доказування у цій справі є, зокрема, правомірність звернення прокурора з позовом в інтересах органу місцевого самоврядування, оскільки джерелами фінансування закупівлі були кошти комунального підприємства, тобто власні кошти, а не лише кошти місцевого бюджету. На думку апелянта, в цій категорії спорів необхідно враховувати джерело походження коштів, за рахунок яких здійснено оплату за оспорюваним правочином, та визначати належним позивачем саме розпорядника таких коштів. 
Заявник вважає, що джерело походження коштів - державний або місцевий бюджет, власні надходження підприємства чи інші фінансові ресурси має вирішальне значення для встановлення підстав представництва прокурором інтересів держави. Заявник наголошує, що Близнюківське комунальне підприємство «Комунальник» є юридичною особою, самостійним суб`єктом господарювання, має власні рахунки, печатку, керівника та здійснює господарську діяльність, зокрема надання платних послуг із збирання, сортування та вивезення відходів. З огляду на це заявник стверджує, що комунальне підприємство у спірних правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона зобов`язальних відносин. Органами прокуратури не надано доказів того, що кошти, отримані ТОВ «Енерджигазтрейд» за договором постачання електричної енергії, були саме коштами місцевого бюджету Близнюківської селищної ради.
Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду у справі № 922/2848/24 є правомірність укладення додаткових угод до договору закупівлі та питання наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у зв`язку з джерелом фінансування закупівлі. 
Водночас у справі, що переглядається предметом перегляду є правомірність укладення додаткових угод до договору про постачання електричної енергії, відповідність таких змін вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», а також наслідки їх укладення.
Отже, хоча окремі правові питання у зазначених справах можуть перетинатися, вони не є тотожними за своїм предметом доказування та фактичними обставинами, що виключає можливість визнання таких правовідносин подібними у розумінні процесуального закону.
Судова колегія також враховує, що на момент розгляду цієї справи відсутні обставини, які б свідчили про неможливість її розгляду без очікування результатів перегляду іншої справи, а застосування відповідних норм матеріального права не викликає неоднозначності, що унеможливлює ухвалення судового рішення.
Разом з цим, зупинення провадження у справі за відсутності об`єктивної необхідності призвело б до безпідставного затягування розгляду справи та порушення принципу розумного строку судового розгляду, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на викладене, підстави для зупинення провадження у справі відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» слід відмовити.
У судовому засіданні 22.04.2026 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представники позивачів та 2-го відповідача в судове засідання 22.04.2026 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Відповідно до частини п`ятої статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивачів, відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивачів та 2-го відповідача. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
Лозівською окружною прокуратурою за результатами вивчення стану законності у сфері публічних закупівель встановлено наступне. 
Так, Близнюківським комунальним підприємством «Комунальник» 27.10.2021 на офіційному порталі публічних закупівель (https://prozorro.gov.ua) розміщено оголошення № UA-2020-12-21-013855-c про проведення відкритих торгів за предметом закупівлі «Електрична енергія. Електрична енергія» з очікуваною вартістю предмета закупівлі 1 153 372,80 грн. 
Відповідно до даних протоколу розгляду тендерних пропозицій в процедурі закупівлі приймали участь 3 учасника. 
У подальшому, протоколом щодо прийняття рішення уповноваженою особою від 15.01.2021 № 18 переможцем закупівлі визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» та визначено намір укласти договір про закупівлю з даним товариством. 
27.01.2021 між Близнюківським комунальним підприємством «Комунальник» (Споживач) та відповідачем (Постачальник) укладено договір №91-ЕГТ-21/Е про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір). 
За умовами пункту 2.1. Договору за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору. 
Згідно з пунктом 2.2. Договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії. 
Відповідно до пункту 2.3. Договору Найменування товару: код ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія). Кількість товару: 400000 кВт/год, в тому числі за рахунок коштів місцевого бюджету - 238000 кВт/год; за рахунок власних коштів - 162000 кВт/год.
Пунктом 5.1 Договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. Ціна 1 кВт* год. електричної енергії з урахуванням тарифу на послуги з передачі електричної енергії становить 2,43 грн.
Загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає 972 тис. грн. в тому числі: оплата частини предмета закупівлі за рахунок коштів місцевого бюджету 578340,00 грн., оплата частини предмета закупівлі за рахунок власних коштів 393660,00 грн. (п. 5.2. Договору).
Надалі, між сторонами укладено низку Додаткових угод до Договору.
03.03.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до якої сторони змінили обсяг закупівлі 382208 кВт*год (382,208 МВт*год) електричної енергії, ціна за 1 кВт/год електричної енергії з 01.03.2021 склала 2,55 грн з ПДВ., тобто на 4,9 % вище від початкової ціни договору. Відповідно до додаткової угоди коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електроенергії підтверджується на підставі експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати № 0-139 від 10.02.2021, яким підтверджено, що коливання середньозваженої ціни електричної енергії за січень (в цілому) 2021 року відносно І декади лютого (01-10 лютого) 2021. 
27.09.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до якої сторони змінили обсяг закупівлі 370390,07 кВт*год електричної енергії, ціна за 1 кВт/год електричної енергії з 01.09.2021 склала 2,76948 грн з ПДВ., тобто на 13,9 % вище від початкової ціни договору. Відповідно до додаткової угоди коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електроенергії підтверджується на підставі експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 10.08.2021 № 0-745/01, яким підтверджується коливання середньозваженої ціни електричної енергії: за серпень (І декада) 2021 відносно грудня 2020року та січня, лютого, березня, квітня, травня, червня, липня 2021 (в цілому). 
27.10.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до Договору, відповідно до якої сторони змінили обсяг закупівлі 363411,196 кВт*год електричної енергії, ціна за 1 кВт/год електричної енергії з 01.10.2021 склала 3,01086 грн з ПДВ., тобто на 23,9 % вище від початкової ціни договору. Відповідно до додаткової угоди коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електроенергії підтверджується на підставі експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 04.10.2021 № 0-987, яким підтверджується коливання середньозваженої ціни електричної енергії: за 4 дні жовтня (01.10-04.10) 2021 відносно вересня (в цілому) 2021.
28.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №3/1 до Договору, яка додатковою угодою №4 від 29.12.2021 скасована. Крім того, додатковою угодою №4 від 29.12.2021 визначений обсяг закупівлі 337128 кВт*год.
Як вбачається з Актів приймання-передачі електричної енергії № 77 від 26.02.2021, № 226 від 02.04.2021, № 335 від 05.05.2021, № 446 від 01.06.2021, № 586 від 02.07.2021, № 697 від 02.08.2021, № 817 від 01.09.2021, № 946 від 04.10.2021, № 1087 від 02.11.2021. Відповідачем упродовж січня – грудня 2021 року фактично передано БКП «Комунальник» лише 337128 кВт*год. 
У заяві про усунення недоліків позовної заяви прокурор просить вважати, як докази, які підтверджують розрахунок Близнюківського комунального підприємства "Комунальник" з ТОВ «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД» платіжні доручення за № 898 від 09.09.2021, № 82 від 26.02.2021, № 141 від 01.03.2023, № 151 від 09.04.2021, № 158 від 12.04.2021, № 160 від 14.04.2021, № 83 від 16.04.2021, № 82 від 16.04.2021, № 159 від 14.04.2021, №157 від 12.04.2021, № 253 від 08.04.2021, №86 від 07.05.2021, № 85 від 11.05.2021, № 85 від 12.05.2021, № 88 від 14.05.2021, № 206 від 19.05.2021, № 89 від 14.05.2021, № 86 від 12.05.2021, № 86 від 11.05.2021, № 401 від 05.05.2021, № 244 від 11.06.2021, № 236 від 08.06.2021, № 232 від 03.06.2021, № 536 від 03.06.2021, № 286 від 12.07.2021, № 285 від 09.07.2021, № 282 від 06.07.2021, № 629 від 05.07.2021, № 337 від 12.08.2021, № 338 від 16.08.2021, № 791 від 02.08.2021, № 382 від 10.09.2021, № 383 від 10.09.2021, № 384 від 15.09.2021, без номеру від 10.09.2021, № 433 від 18.10.2021, № 1004 від 06.10.2021, № 487 від 11.11.2021, № 488 від 15.11.2021, № 1127 від 04.11.2021, згідно яких сплачено 8 928 63,78 грн. 
Прокурор посилається на те, що Додаткові угоди № 1 від 03.03.2021, № 2 від 27.09.2021, № 3 від 27.10.2021, №4 від 29.12.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021 (далі - Договір), якими збільшено ціну за одиницю товару – електричної енергії з 2,43 грн за 1 кВТ/год з ПДВ до 3,01086 грн за 1 кВТ/год з ПДВ, укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», жодним чином не відповідають принципу максимальної економії та ефективності, спотворюють результати закупівлі та нівелюють економію, яку було досягнуто під час підписання Договору, що є підставою для визнання зазначених Додаткових угод до Договору недійсними та стягнення з відповідача-1 на користь позивача-1 на підставі частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України отриманих за Договором надмірно сплачених відповідачем коштів в сумі 73 642,74 грн.
Наведені обставини стали підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області та Північно-східного офісу Держаудитслужби з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому він просив визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 03.03.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021; визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 27.09.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021; визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 27.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021; визнати недійсною Додаткову угоду №4 від 29.12.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021; стягнути з ТОВ "ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД" (вул. Байди Вишневецького, 37, м. Черкаси, Черкаська область, 18001 код ЄДРПОУ: 43729979) на користь Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області (вул. Свободи, 30, смт. Близнюки, Близнюківський район, Харківська область, 64801 код ЄДРПОУ: 43729979) кошти в сумі 73642,74 грн.
16.02.2026 господарським судом Харківської області увалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Заслухавши доповідь головуючого у справі (суддю доповідача), заслухавши пояснення прокурора та представника апелянта, дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі» (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення Договору про закупівлю та оспорюваних Додаткових угод до нього).
З аналізу положень Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається те, що вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель і повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного та Господарського кодексів України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 926/3421/22).
Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
У частині першій статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
За матеріалами справи, сторони, уклавши за результатом проведеної процедури закупівлі Договір постачання електричної енергії споживачу, погодили всі його істотні умови, у тому числі предмет, ціну та строк виконання зобов`язань, що узгоджується з приписами Закону України «Про публічні закупівлі».
Предметом спору є вимоги про визнання недійсними Додаткових угод №№1-4 до Договору як таких, що суперечать положенням пункту 2 частини 5 статті Закону України «Про публічні закупівлі» та стягнення надмірно сплачених за ними коштів у зв`язку підвищенням ціни на товар.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
Так, згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» унормовано на рівні не більше 10 %.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).
У постановах від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанови Верховного Суду від 12.11.2024 у справі № 910/19784/23, від 10.09.2024 у справі № 918/703/23, від 02.07.2024 у справі № 910/13579/23, від 14.05.2024 у справі № 917/1010/22).
Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:
(1) відбувається за згодою сторін, зокрема шляхом підписання додаткових угод до основного договору про закупівлю;
(2) збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
(3) коливання ціни такого товару на ринку має бути обґрунтоване і документально підтверджене постачальником;
(4) ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %;
(5) така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
(6) загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (постанови Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 924/413/24, від 15.10.2024 у справі № 918/18/24, від 08.10.2024 у справі № 918/728/23).
Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість усім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.
Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України «Про публічні закупівлі».
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
Таким чином, дотримання сторонами договору про закупівлю імперативних вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що передбачає спосіб та порядок зміни ціни за одиницю товару, є обов`язковим. Відповідно, у разі порушення таких вимог можуть наставити правові наслідки, передбачені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.
Так, згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної процедури закупівлі Близнюківським комунальним підприємством «Комунальник» (Замовником) було укладено Договір про закупівлю товарів за публічні кошти №91-ЕТГ-21/Е від 27 січня 2021 (далі – Договір) на 2021 рік з відповідачем -1 - ТОВ «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД» (Постачальником) на суму 972 000,00 грн з ПДВ та обсягом поставки товару 400 000 кВт/год в період з 01 лютого 2021 (дата зазначена у Додатку 1 до Договору "Заява-приєднання") до 31 грудня 2021. Договірна ціна за одиницю товару склала 2,43 грн/1 кВт/год з урахуванням ПДВ та послугами на передачу електричної енергії. 
Відповідно до пункту 5.4. Договору ціна (сума) Договору розрахована згідно очікуваної вартості предмета закупівлі, відповідає остаточній тендерній пропозиції Учасника. При цьому, фінансування закупівлі здійснюється в межах реально затверджених видатків Замовника на дану потребу. На дату укладання Договору платіжні (бюджетні) зобов`язання виникають щодо оплати частини предмета закупівлі в межах доведеної суми (у межах кошторисних призначень), які складають: грн з ПДВ. Оплата залишку предмета закупівлі відбувається виключно за наявності коштів згідно з постійним кошторисом (планом використання бюджетних коштів) при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань) з урахуванням листа інформаційного характеру Мінекономрозвитку України «Щодо планування закупівель» від 14.09.2016 №3302-06/29640-06. Подальше виникнення зобов`язань буде збільшуватися відповідно до кошторисних призначень та може регламентуватися шляхом укладення додаткової угоди, але в будь-якому разі не може перевищувати загальної суми Договору. 
За умовами пункту 5.5. Договору умови цього договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі»:
5.5.1. зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача; 
5.5.2. збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Згідно умов пунктом 5.7. Договору якщо протягом строку дії цього Договору на підставі рішень суб`єктів владних повноважень буде змінено порядок державного регулювання ціни на предмет закупівлі, збільшено тарифи на послуги, або затверджено нові тарифи, внаслідок чого виконання зобов`язань на умовах встановлених цим Договором, неминуче призведе до збитків Постачальника внаслідок заниження ціни предмета закупівлі по відношенню до економічно обгрунтованої ціни, Сторони можуть переглянути умови цього Договору щодо ціни непоставленого предмета закупівлі з метою приведення її до економічно обґрунтованого рівня.
У пункті 5.8. Договору сторони погодили, що у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, Постачальник має право письмово звернутись до Споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обгрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ, що підтверджує збільшення ціни за одиницю товару в тих межах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки (висновку), виданої торгово-промисловою палатою України, регіональною торгово-промисловою палатою, органами державної статистики, ДП "Держзовнішінформ", біржами та іншими уповноваженими органами та організаціями. Згідно із ч.6 ст.67 Закону України «Про ринок електричної енергії», з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 р. № 3304-04/33869-06 «Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії», Сторони також можуть використовувати інформацію з вебсайту ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua) для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Водночас, перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку та перелік підтверджуючих документів не є вичерпним.
03.03.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до якої сторони змінили обсяг закупівлі 382208 кВт*год (382,208 МВт*год) електричної енергії, ціна за 1 кВт/год електричної енергії з 01.03.2021 склала 2,55 грн з ПДВ., тобто на 4,9 % вище від початкової ціни договору. Відповідно до додаткової угоди коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електроенергії підтверджується на підставі експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати № 0-139 від 10.02.2021, яким підтверджено, що коливання середньозваженої ціни електричної енергії за січень (в цілому) 2021 відносно І декади лютого (01-10 лютого) 2021. 
Також, 27.09.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до якої сторони змінили обсяг закупівлі 370390,07 кВт*год електричної енергії, ціна за 1 кВт/год електричної енергії з 01.09.2021 склала 2,76948 грн з ПДВ., тобто на 13,9 % вище від початкової ціни договору. Відповідно до додаткової угоди коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електроенергії підтверджується на підставі експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 10.08.2021 № 0-745/01, яким підтверджується коливання середньозваженої ціни електричної енергії: за серпень (І декада) 2021 р. відносно грудня 2020 та січня, лютого, березня, квітня, травня, червня, липня 2021 (в цілому). 
27.10.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до Договору, відповідно до якої сторони змінили обсяг закупівлі 363411,196 кВт*год електричної енергії, ціна за 1 кВт/год електричної енергії з 01.10.2021 склала 3,01086 грн з ПДВ., тобто на 23,9 % вище від початкової ціни договору. Відповідно до додаткової угоди коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електроенергії підтверджується на підставі експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 04.10.2021 № 0-987, яким підтверджується коливання середньозваженої ціни електричної енергії: за 4 дні жовтня (01.10-04.10) 2021 відносно вересня (в цілому) 2021р. 
28.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №3/1 до Договору, яка додатковою угодою №4 від 29.12.2021 скасована. Крім того, додатковою угодою №4 від 29.12.2021 визначений обсяг закупівлі 337128 кВт*год.
Як зазначено в Додаткових угодах, підставами внесення змін до істотних умов Договору про постачання електричної енергії споживачу в частині збільшення ціни за одиницю товару обґрунтовуються довідками Черкаської торгово-промислової палати № 0-139 від 10.02.2021, Черкаської торгово-промислової палати № 0-745/01 від 10.08.2021, Черкаської торгово-промислової палати № 0-987 від 04.10.2021. 
Прокурор зазначає, що оскаржувані Додаткові угоди №№1-4 до Договору укладені з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки за їх умовами збільшено ціну за одиницю товару - електричної енергії з 2,43 грн за 1 кВТ/год з ПДВ до 3,01086 грн за 1 кВТ/год з ПДВ та вважає, що довідки Черкаської торгово-промислової палати не є належним обґрунтуванням підвищення ціни.
Судова колегія зазначає наступне. 
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24).
Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2025 у справі № 916/747/24).
Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести Державну службу статистики України, на яку Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; Державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
Листом від 03.11.2023 № 61/1-4144ВИХ-23 Лозівською окружною прокуратурою Харківської області повідомлено Північно-східний офіс Держаудитслужби про виявлені порушення та запропоновано самостійно здійснити захист інтересів держави шляхом моніторингу закупівлі UA-2020-12-21-013855-c, вжити інших заходів, передбачених законодавством, щодо перевірки процедури закупівлі та подання до суду позовної заяви про визнання недійсними додаткові угоди від 03.03.2021 №1, від 27.09.2021 №2 та від 27.10.2021 №3 та стягнення з ТОВ «Енерджигазтрейд» на рахунок Близнюківське КП «Комунальник» 73642,74 грн сплачених за непоставлений товар, про що повідомити Лозівську окружну прокуратуру інформацією.
Згідно відповіді Північно-східного офісу Держаудитслужби від 16.11.2023 № 202031-17/4715-2023, у квітні 2021 проведено моніторинг процедури закупівлі № UA2020-12-21-013855-c та складено відповідний висновок, відповідно до якого підвищення ціни за одиницю товару, який є предметом закупівлі саме з дати укладення Договору (27.01.2021) до дати укладення додаткових угод №2 (27.09.2021) та №3 (27.10.2023) документально не підтверджено. 
Відтак, відповідачами не доведено відсутність факту коливання ціни на електричну енергію, як передумови для укладення сторонами оспорюваних Додаткових угод про збільшення ціни за одиницю товару.
Доводи апелянта про правомірність укладення додаткової угоди №1 є необґрунтованими.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, зміна ціни за договором про закупівлю можлива виключно за наявності сукупності умов, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Зокрема, така зміна має бути пропорційною реальному коливанню ціни на ринку та підтвердженою належними доказами.
Надані апелянтом довідки Черкаської торгово-промислової палати не підтверджують належним чином саме пропорційність зміни ціни та не доводить об`єктивної необхідності її зміни у конкретному розмірі.
Крім того, сам по собі факт коливання ціни на ринку не є достатньою підставою для зміни ціни договору, якщо не доведено, що виконання договору на первісних умовах стало економічно невигідним або неможливим.
Аргументи апелянта щодо економічної доцільності та можливого переходу до постачальника «останньої надії» не впливають на оцінку правомірності спірної додаткової угоди, оскільки не передбачені законом як підстави для зміни істотних умов договору.
Таким чином, додаткова угода №1 укладена з порушенням вимог закону, що обґрунтовано встановлено судом першої інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, сторонами послідовно укладено додаткові угоди №№ 1– 4, якими змінювалася ціна за одиницю товару та відповідно коригувався обсяг постачання електричної енергії.
Разом із тим аналіз сукупності зазначених додаткових угод свідчить про системне підвищення ціни товару, яке в результаті перевищило гранично допустимий рівень, встановлений пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
При цьому доводи апелянта про те, що кожна окрема зміна ціни не перевищувала 10 відсотків, не спростовують встановленого порушення, оскільки таке обмеження застосовується як загальний (сукупний) ліміт зміни ціни за весь період дії договору.
Отже, послідовне укладення декількох додаткових угод з метою поступового підвищення ціни не може розглядатися як правомірний спосіб зміни істотних умов договору, оскільки фактично призводить до обходу імперативних вимог закону.
Доводи апелянта щодо економічної доцільності укладення додаткових угод, а також можливих негативних наслідків у разі розірвання договору, не можуть бути підставою для ігнорування прямих приписів закону, які мають імперативний характер.
Таким чином, усі додаткові угоди №№ 1– 4 укладені з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що обґрунтовано встановлено судом першої інстанції.
Отже, господарський суд першої інстанції вірно встанови, що Додаткові угоди №№1-4 до Договору суперечать наведеним вище положенням Цивільного кодексу України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому наявні підстави для визнання вказаних Додаткових угод №№1-4 до Договору недійсними відповідно до частини 1 статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України.
За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсними Додаткові угоди № 1 від 03.03.2021, № 2 від 27.09.2021, № 3 від 27.10.2021, №4 від 29.12.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021, є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення безпідставно набутих коштів, слід зазначити наступне. 
Відповідно до вимог статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За змістом 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, від 21.11.2025 по справі №920/19/24, за подібних обставин, дійшла висновку, що кошти одержані відповідачем безпідставно, оскільки підстава внаслідок визнання додаткових угод недійсними відпала, тому останній зобов`язаний їх повернути в силу статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Прокурор зазначає на те, що на підставі актів прийому-передачі електричної енергії № 77 від 26.02.2021, № 226 від 02.04.2021, № 335 від 05.05.2021, № 446 від 01.06.2021, № 586 від 02.07.2021, № 697 від 02.08.2021, № 817 від 01.09.2021, № 946 від 04.10.2021, № 1087 від 02.11.2021 споживач сплатив кошти у період з травня по грудень 2021 у загальній сумі 892863,78 грн за поставлену протягом 2021 постачальником електричну енергію в обсязі 337128 кВт*год.
Розрахунок суми, що необґрунтовано сплачена позивачем за постачання електричної енергії протягом дії Договору виглядає наступним чином: 892863,78 грн. (сума, фактично сплачена за поставлену електроенергію); 337128 кВт/год. (загальний об`єм спожитої електроенергії); 2,43 грн. кВт/год (ціна за 1 кВт/год, визначена Договором). 
Отже: 1) 337128 * 2,43 = 819221,04 грн (сума, яка повинна була бути сплачена відповідно до цін за одиницю товару, встановлених Договором); 2) 892863,78 – 819221,04 = 73642,74 грн (сума, що була надмірно сплачена). 
Таким чином, на підставі Додаткових угод № 1 від 03.03.2021, № 2 від 27.09.2021, № 3 від 27.10.2021, №4 від 29.12.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021 на рахунок Постачальника надмірно сплачено бюджетних коштів на загальну суму 73 642,74 грн.
Отже, позовні вимоги про стягнення з ТОВ «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД» на користь Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області коштів в сумі 73642,74 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів, судова колегія зазначає наступне. 
Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 23 Закон України “Про прокуратуру” передбачає, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на їх захист в суді у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття “інтерес держави”. В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.
Чинним законодавством визначено дві обов`язкових умови, за обов`язкової наявності яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді: 1) порушення або загроза порушення інтересів держави; 2) не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Так, наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 із врахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 зазначив, що “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація поняття “інтереси держави”, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі “Трегубенко проти України” від 02.11.2004 категорично ствердив, що “правильне застосування законодавства незаперечно становить “суспільний інтерес”.
Враховуючи висновки викладені в постанові від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, де Верховний Суд зазначив, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Тобто, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиція Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019).
У постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що визначати, в чому полягає чи може полягати порушення інтересів держави та оспорювати на цій підставі правочин у суді може тільки суб`єкт, наділений у спірних правовідносинах владними повноваженнями (незалежно від наявності статусу юридичної особи), або прокурор, який у встановленому порядку, виконуючи субсидіарну роль, може представляти державу в судовому провадженні замість відповідного компетентного суб`єкта, який усупереч вимогам закону не здійснює захист інтересів держави або робить це неналежно.
У пункті 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено висновок щодо застосування статті 23 Закону України “Про прокуратуру” у спірних правовідносинах, з якого вбачається, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Аналогічна правова позиція висловлювалась неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17.
Так, з матеріалів справи вбачається, що під час укладення вказаних додаткових угод сторонами не дотримані вимоги Бюджетного кодексу та Закону України «Про публічні закупівлі» та визначені у ньому принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, максимальної ефективності та економії. 
Сутність публічної закупівлі полягає у забезпеченні виникнення прав та обов`язків у замовників (зобов`язання зі сплати коштів за придбані товари, виконані роботи чи надані послуги) та учасників процедур закупівель (продажу таких товарів, виконанні робіт чи наданні послуг учасником за результатами проведення процедури закупівлі) у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі». 
Бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами (ч. 1 ст. 95 Конституції України). 
Положення ч. 3 ст. 95 Конституції України, згідно з яким держава прагне до збалансованості бюджету України, Конституційний Суд України розглядає як намагання держави при здійсненні бюджетного процесу дотримуватися рівномірного співвідношення між доходною та видатковою частинами Державного бюджету України і як її завдання та обов`язок при цьому реалізовувати конституційні засади розвитку і зміцнення демократичної, соціальної, правової держави, забезпечення її суверенітету і економічної самостійності, утвердження прав і свобод людини (рішення Конституційного Суду України від 27.11.2008 №26- рп/2008). 
Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
У свою чергу, практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України «Про публічні закупівлі». 
Сфера публічних закупівель є функціонально орієнтованим елементом економічної безпеки держави, вбудованим у механізм функціонування бюджетного сектора економіки, ресурсно-економічного і фінансового забезпечення галузей державного управління, освіти, культури та охорони здоров`я. При цьому економічна безпека у сфері закупівель полягає в цільовому та ефективному витрачанні бюджетних коштів, дотриманні необхідної якості товарів, що поставляються, і послуг, максимально повному використанні конкурсних правил при виборі постачальників, протидії кримінально-корупційним загрозам. 
Забезпечення економічної безпеки у сфері державних закупівель означає її розвиток відповідно до суспільно необхідних потреб державних інститутів, економічних норм і нормативів забезпеченості та витрачання відповідних ресурсів, встановлених стандартів якості та ефективності та в рамках правового поля. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників. 
Крім того, конкурентна процедура закупівлі (тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів (п. 13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону). 
Держава намагається створити умови для ефективного використання бюджетних коштів при закупівлі товарів, робіт та послуг, створюючи відповідні механізми при проведенні закупівель, які закладені в Законі України «Про публічні закупівлі». Дотримуватись цих правил повинні всі учасники процедур закупівель. 
При цьому, метою Закону України «Про публічні закупівлі» є саме забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції досягнення максимальної економії, ефективність та пропорційності.
Порушення процедури публічних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів, спричиняє істотну шкоду інтересам держави щодо здійснення права державної власності, тобто права держави володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і у своїх інтересах коштами, що належать їй як безпосередньо, так і через органи державної влади, і, як наслідок, не відповідає суспільному інтересу. Виконання зобов`язань за оскаржуваним правочином, укладеним із порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, не відповідає принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі.
Порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів держави. 
Як наслідок, укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства може призвести до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері. 
Відповідно до Бюджетного кодексу України одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету; розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, середньострокових зобов`язань та здійснення витрат бюджету. 
Отже, КП «КОМУНАЛЬНИК» є учасником бюджетного процесу та мало б ефективно розпоряджатися бюджетними коштами, у даному випадку на оплату електричної енергії. 
Тому, в такому випадку наявні інтереси держави у відносинах, що виникли між Близнюківське КП «КОМУНАЛЬНИК» (одержувачем бюджетних коштів) та ТОВ «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД», яке безпідставно отримало бюджетні кошти, що відповідає положенням щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, визначеним Конституційним судом України. 
Держава як гарант верховенства права в Україні гарантує, що укладення договору про закупівлю товарів за бюджетні кошти відповідно до вимог законодавства про публічні закупівлі сприятиме ефективному, прозорому та цільовому використанню бюджетних коштів. Реалізація вказаних гарантій впроваджується через діяльність спеціально уповноважених органів. 
Тому, підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є порушення економічних інтересів держави, що виразилась у вчиненні незаконного правочину і, як наслідок, проведення бюджетного фінансування з порушенням законодавчо встановленого порядку. 
З метою усунення порушень бюджетного законодавства та законодавства у сфері публічних закупівель, та повернення незаконно сплачених бюджетних коштів, що призвело до їх нераціонального використання, такі інтереси держави потребують захисту.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. 
Частиною 4 статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. 
У зв`язку з цим, уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав. 
Означене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Російської Федерації» зазначено, що за певних обставин (для захисту прав безпомічних груп населення (дітей, інвалідів), у випадках, коли таке порушення стосується інтересів великої кількості громадян або коли вимагається захистити інтереси держави, виступ прокурора на боці однієї з сторін може бути виправданим. 
Одночасно із цим, за змістом установленої практики Верховного Суду прокурор не може замінювати лише належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. 
При цьому, належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів, про що, зокрема, вказано у правовій позиції у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №905/803/18. 
З огляду на викладене, прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради, Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. 
Відповідно до п.3 ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.
Згідно з п.п.4, 7 ч.5 ст.22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів. 
Пунктом 11 частини першої статті 1 Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
Отже, замовниками у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства. 
Частиною другою статті 81 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом, зокрема Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування. 
Відповідно до статті 78 Господарського кодексу України (на підставі якої створене БКП «Комунальник») комунальне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. 
Також, згідно ч.11 ст.17 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» державні та комунальні некомерційні підприємства протягом перехідного періоду, передбаченого цим Законом, у своїх найменуваннях слова «державне некомерційне підприємство» або «комунальне некомерційне підприємство» замінюють відповідно словами « державне некомерційне товариство» або «комунальне некомерційне товариство». 
Відповідно до ч. 4 ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» для забезпечення досягнення соціальних та інших результатів у сфері охорони здоров`я, соціальній та/або гуманітарній сферах органи місцевого самоврядування можуть створювати комунальні некомерційні товариства, що діють на підставі статуту та не мають на меті одержання прибутку. 
Комунальне некомерційне товариство є непідприємницьким товариством, єдиним учасником (засновником) якого є територіальна громада. 
Орган, до сфери управління якого входить комунальне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. 
Майно комунального підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). 
Як вбачається зі статуту Комунального підприємства «КОМУНАЛЬНИК», засновником Підприємства є Близнюківська селищна рада, власником майна Підприємства є Близнюківська селищна територіальна громада. 
Відповідно до п. 3.1. Статуту метою діяльності Підприємства є впровадження та ефективне утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху, отримання прибутку для розвитку Підприємства. 
Отже, хоча юридична особа і створена, у тому числі, з метою отримання прибутку, такий суб`єкт є замовником і має дотримуватися вимог Закону під час здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, керуючись вартісними межами, визначеними Законом, оскільки забезпечує потреби держави/територіальної громади не на комерційній основі, а на підставі відповідного рішення, яким на нього покладено таку функцію. 
З вищевикладених положень законодавства та статуту вбачається, що КП «КОМУНАЛЬНИК» є підприємством, яке забезпечує потреби територіальної громади, а саме, впровадження та ефективне утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху (орган місцевого самоврядування створив та уповноважив саме цю юридичну особу забезпечувати відповідну потребу), є одержувачем бюджетних коштів та належить органу місцевого самоврядування, тому КП «КОМУНАЛЬНИК» є замовником в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі". 
Власником майна підприємства є Близнюківська селищна територіальна громада. Майно закріплюється за Підприємством на праві господарського відання. Підприємство відповідає за збереження та ефективне використання закріпленого за ним майна. 
Згідно Статуту передбачено, що джерелами формування майна Підприємства є, зокрема, доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності, кошти одержані з бюджетів всіх рівнів. 
Відповідно до ч. 4 ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» для забезпечення досягнення соціальних та інших результатів у сфері охорони здоров`я, соціальній та/або гуманітарній сферах органи місцевого самоврядування можуть створювати комунальні некомерційні товариства, що діють на підставі статуту та не мають на меті одержання прибутку. Комунальне некомерційне товариство є непідприємницьким товариством, єдиним учасником (засновником) якого є територіальна громада. 
Отже, комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
Такий висновок зазначено Верховним Судом у постановах від 14.03.2018 по справі №815/1216/16, від 05.11.2024 по справі № 918/22/24.
Отже, кошти якими оплачено поставлений за Договором товар, не залежно від того, чи фінансування здійснювалося на пряму з бюджету чи з рахунків комунального підприємства є – власністю територіальної громади.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону «Про відкритість використання публічних коштів» публічні кошти - це кошти державного бюджету (крім таємних видатків), бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, кредитні ресурси, надані під державні та місцеві гарантії, кошти Національного банку України, державних банків, державних цільових фондів, Пенсійного фонду України (далі - Пенсійний фонд), фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також кошти суб`єктів господарювання державної і комунальної власності, отримані ними від їхньої господарської діяльності. 
Закупівлі комунальних підприємств мають відповідати таким же принципам, які визначені й Законом «Про публічні закупівлі». 
Водночас порушення законодавства про публічні закупівлі не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення економічних інтересів держави, тобто у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес. 
Укладення відповідачами зазначених додаткових угод до Договору не відповідало таким принципам.
Укладені відповідачами правочини (Додаткові угоди №1-4) порушують основні принципи закупівель за публічні кошти (прозорість, конкурентні засади, запобігання корупції), що не відповідає інтересам держави і суспільства, вчинені на шкоду інтересам держави як власника майна.
Беручи до уваги те, що власником майна КП «КОМУНАЛЬНИК» є Близнюківська селищна територіальна громада, то органом, насамперед уповноваженим здійснювати функції захисту інтересів територіальної громади у зазначених правовідносинах, є Близнюківська селищна рада. 
Крім того, державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.
Відповідно до п. 10 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. 
Разом з тим, згідно з п.п. 3, 4 та 9 ч. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь. 
Згідно вимог ст. 7-1 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи. 
Моніторинг закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його виконання. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби. 
Відповідно до п. 1 вказаної постанови, міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком, згідно додатку 1, утворюються як юридичні особи публічного права. Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 №23 затверджено Положення про Південний офіс Держаудитслужби, згідно якого Південний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. Повноваження Південного офісу Держаудитслужби, визначені зазначеним наказом, кореспондуються із Положенням про Державну аудиторську службу України. 
Верховний суд у постанові №924/1256/17 від 07.12.2018 висловив позицію, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України та Державна фінансова інспекція України мають право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави. 
Держаудитслужба є компетентним органом, з повним обсягом цивільної дієздатності та має повноваження звертатися до суду для захисту порушених інтересів держави у сфері публічних закупівель, а тому прокурор за наявності підстав представництва інтересів держави, може здійснювати таке представництво в особі цього компетентного органу. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №921/524/18, від 29.07.2020 у справі 924/316/18 та інших. 
Постановою Кабінету Міністрів України №266 від 06.04.2016 року «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби України. 
Відповідно до п.1 вказаної постанови міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком згідно додатку 1 утворюються як юридичні особи публічного права. Відповідно до наказу Держаудитслужби України №23 від 02.06.2016 затверджено Положення про Північно-східний офіс Держаудитслужби, згідно якого Північносхідний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Луганський, Сумській, Харківській та Полтавській областях. Повноваження Північно-східного офісу Держаудитслужби, визначені зазначеним наказом кореспондуються із Положенням про Державну аудиторську службу України. 
Листом від 03.11.2023 Лозівською окружною прокуратурою Харківської області повідомлено Північно-східний офіс Держаудитслужби про виявлені порушення та витребувано інформацію щодо вжитих заходів державного нагляду по закупівлі № UA-2020-12-21-013855-c.
Згідно відповіді Північно-східного офісу Держаудитслужби від 16.11.2023 № 202031-17/4715-2023, у квітні 2021 проведено моніторинг процедури закупівлі № UA2020-12-21-013855-c та складено відповідний висновок, відповідно до якого підвищення ціни за одиницю товару, який є предметом закупівлі саме з дати укладення Договору (27.01.2021) до дати укладення додаткових угод №2 (27.09.2021) та №3 (27.10.2023) документально не підтверджено, чим порушено вимоги пункту 2 частини. Однак додаткові угоди № 1 від 03.03.2021, № 2 від 27.09.2021, № 3 від 27.10.2021, №4 від 29.12.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 91-ЕГТ-21/Е від 27.01.2021 не оскаржені. 
З урахуванням отриманої інформації, Північно-східний офіс Держаудитслужби визначений співпозивачем за цим позовом.
Крім того, оскільки фінансування за спірними Додатковими угодами здійснювалось за рахунок коштів як власного бюджету КП «КОМУНАЛЬНИК» так і місцевого бюджету, власником яких є насамперед Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області, з рахунків саме КП "КОМУНАЛЬНИК" виділено кошти на оплату за відповідним Договором, а тому, безпідставно сплачені кошти підлягають стягненню на користь Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, яка є засновником та власником всього майна Комунального підприємства та органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження бюджетними коштами. 
Нераціональне витрачання Комунальним підприємством власного бюджету тягне за собою додаткове навантаження на місцевий бюджет територіальної громади, зокрема, на джерела коштів, які передаються Підприємству Харківською міською радою, що також призводить до неефективного та нераціонального використання бюджетних коштів, оскільки оспорювані додаткові угоди передбачають незаконне вибуття коштів з власного бюджету Комунального підприємства, це є безсумнівним порушенням інтересів держави. 
Виплата коштів у зв`язку з укладенням додаткових угод зумовила втрату бюджетних коштів у розмірі 73642,74 грн, що негативно вплинуло на видаткову частину бюджету, а тому є порушенням економічних інтересів держави, що відповідно до ст.131-1 Конституції України покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову. 
Таким чином, у зазначеному випадку наявний як суспільний, так і державний інтерес, який шляхом представництва інтересів держави в суді захищає Лозівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, Північно-східного офісу Держаудитслужби, оскільки останніми до цього часу не вжито та не планується вживати заходи до оскарження додаткових угод до договору закупівлі та повернення безпідставно витрачених коштів до бюджету у судовому порядку. 
Зазначене свідчить про “нездійснення захисту” органом, уповноваженим державою на захист інтересів держави, яке виявляється у необґрунтованій сплаті бюджетних коштів та незабезпеченні їх повернення як безпідставно сплачених, що вказує на усвідомлену пасивну поведінку такого уповноваженого органу, оскільки останній усвідомлює факт порушення інтересів держави, проте всупереч цим інтересам не звертається до суду для їх захисту, хоча і має такі повноваження. 
З огляду на викладене, за таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом, оскільки за таких обставин у прокурора виникає обов`язок виконати субсидіарну роль по захисту інтересів держави. 
Отже, Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області, Північно-східний офіс Держаудитслужби є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. 
З огляду на викладене, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами з метою захисту інтересів держави, оскільки пасивна поведінка позивачів такому відновленню не сприяє.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Лозівською окружною прокуратурою листом від 10.07.2023 повідомлено Близнюківську селищну раду Лозівського району Харківської області про встановлені порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі». 
У відповідь Близнюківська селищна рада листом №02-20/2019 від 18.07.2023 повідомила, що у зв`язку з військовим станом не має можливості здійснити захист інтересів територіальної громади шляхом звернення до суду самостійно та просить здійснити захист інтересів громади на підставі ч.ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином, намір позивачів вжити заходи щодо захисту інтересів держави в судовому порядку не простежується, що в даному випадку розцінюється прокурором як бездіяльність уповноважених органів. 
А отже, доводи апелянта про те, що прокурор не мав права на звернення до суду, є безпідставними, оскільки прокурором доведено наявності підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі позивачів, через бездіяльність останніх.
Щодо заяви відповідача-1 про застосування строку позовної давності, слід зазначити на таке.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 257, 261 Цивільного кодексу України).
За змістом частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, але за умови, що про її застосування заявлено стороною у спорі до ухвалення судом рішення.
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом ст.ст. 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), яка в силу приписів ст. 257 цього Кодексу встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16, це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.
При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У свою чергу ст. 258 ЦК України не встановлює спеціальної позовної давності до вимог про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до ст. 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Як установлено судом вище, спірні Додаткові угоди №№1-4 до Договору укладені у період з 03.03.2021 по 29.12.2021.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Так, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності 02.04.2020.
За наслідками розгляду справи №910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у п. 100 постанови від 06.09.2023 зробила висновок, що саме з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим законом (п. 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №167/1058/20).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який у подальшому продовжувався.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Отже, оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 01.09.2025 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, прокурор звернувся з вимогами до суду в межах строку позовної давності.
При цьому, Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-IX набрав чинності тільки 4 вересня 2025.
Отже, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент пред`явлення цього позову 01.09.2025 не сплив строк позовної давності щодо позовних вимог, а тому заява відповідача-1 про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.
Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції права на справедливий судовий розгляд у зв`язку з відмовою у відкладенні справи є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Судова колегія зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, реалізація якого залежить від наявності об`єктивної неможливості розгляду справи у відповідному судовому засіданні, а не лише від факту неявки представника сторони.
Сам по собі факт участі представника в іншому судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення справи, оскільки сторона не позбавлена можливості забезпечити участь іншого представника або подати письмові пояснення.
Матеріали справи свідчать, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а також мав достатній час для реалізації своїх процесуальних прав.
При цьому апелянтом не доведено, що неявка представника об`єктивно унеможливлювала розгляд справи або призвела до істотного порушення його процесуальних прав.
Так само не приймаються доводи апелянта про те, що спір підлягав розгляду господарським судом Черкаської області, з огляду на таке.
Згідно з частиною 1 статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах. 
За загальним правилом, встановленим ч. ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Водночас згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.
За змістом частини 4 статті 45 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Так, відповідачами у справі прокурором визначено: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД» (вул. Байди Вишневецького, 37, м. Черкаси, Черкаська область, 18001, ідентифікаційний код 43729979) та Близнюківське комунальне підприємство «Комунальник» (вул. Дружби, 2, селище Близнюки, Лозівський район, Харківська область, 64801, ідентифікаційний код 31834432). 
Оскільки даний спір у справі не відноситься до виключної підсудності, встановленої статтею 30 Господарського процесуального кодексу України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить прокурору.
Отже, пред`явлення позову до господарського суду Харківської області за місцезнаходженням одного з відповідачів у справі - Близнюківського комунального підприємства «Комунальник», місцезнаходженням якого є: Харківська область, Лозівський район, смт Близнюки, вулиця Дружби, будинок 2, є процесуальним правом прокурора відповідно до ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, пред`явлення позову за місцезнаходженням одного з відповідачів є самостійною та достатньою підставою для визначення територіальної підсудності справи, незалежно від характеру спірних правовідносин.
Доводи апелянта про те, що спір не пов`язаний із виконанням договору, не впливають на правильність визначення підсудності, оскільки в даному випадку прокурором реалізовано право на вибір підсудності між кількома відповідачами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи, зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального та процесуального права та переоцінки доказів.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку доказам та дійшов законного і обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Отже, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до положень статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 Господарського процесуального кодексу України). 
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖИГАЗТРЕЙД” на рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2026 у справі № 922/3081/25 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2026 у справі № 922/3081/25 залишити без змін.
Повну постанову буде складено протягом десяти днів з дня проголошення скороченої постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 29.04.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя О.В. Плахов