ПОСТАНОВА 
Іменем України

09 червня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 389/4510/25
провадження № 22-ц/4809/1123/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Клименко Ольги Михайлівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року у складі судді Савельєвої О. В. і
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:
-змінити спосіб стягнення аліментів, стягнутих ОСОБА_2 за рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2017 у справі № 389/1477/17 аліментів;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовна заява мотивована тим, що в період з 14.11.2009 до 02.04.2017 ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 . 
Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.03.2017 шлюб між сторонами розірвано, а рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2017 з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання сина стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, до повноліття дитини. 
Вказане судове рішення виконується, проте, зазначена сума аліментів навіть з урахуванням індексації не забезпечує дитині належне утримання від батька. 
Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 з сином виїхали в Данію, де нині і проживають. Крім того, у позивачки народилася дитина, тому вона не в змозі працювати. 
ОСОБА_1 вважала, що сплачуваний відповідачем розмір аліментів не відповідає достатньому рівню для забезпечення потреб сина, який в своєму віці потребує збільшених видатків для забезпечення його вподобань і захоплень, на його навчання, а тому звернулась до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року позов задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2017 у справі № 389/1477/17 у розмірі 1 000 грн щомісячно.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, розпочавши стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З дня набрання цим рішенням законної сили припинити стягнення аліментів на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2017 у справі № 389/1477/17.
Відкликано виконавчий лист, виданий Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області 26.10.2023 на виконання рішення цього суду від 08.08.2017, ухваленого у справі № 389/1477/17.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що з часу встановлення аліментів у 2017 році в розмірі 1 000 грн зросли потреби дитини, змінилися матеріальний і сімейний стан сторін, а визначена сума перестала забезпечувати належне утримання дитини. 
Суд першої інстанції вважав, що одержувач аліментів має право вимагати зміни способу їх стягнення, а визначення аліментів у частці від доходу батька краще відповідає інтересам дитини, а тому, враховуючи відсутність доказів неможливості відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року та ухвалити нове, яким змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2017 у справі №389/1477/17, що призначені до стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на розмір 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення/постанови законної сили, до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив докази та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. 
Суд першої інстанції безпідставно врахував погіршення матеріального становища матері та народження у неї другої дитини, але не врахував істотне погіршення матеріального становища батька, який є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, не працює та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 5 528 грн. 
Позивачка не надала належних доказів неможливості працювати за кордоном, своїх доходів, витрат на дитину та реального погіршення свого матеріального стану. 
Суд першої інстанції не дослідив доходи матері дитини та не врахував обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дитини на рівних засадах. 
Матеріали справи свідчать не про покращення, а про погіршення матеріального становища ОСОБА_2 , тому визначення аліментів у розмірі 1/4 доходу є надмірним і неспівмірним. 
Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з нього судом першої інстанції 3 000 грн витрат на правничу допомогу, вважаючи їх завищеними з огляду на нескладний характер спору.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно з вимогами частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Перемот О. Г. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.
ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 14.11.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.03.2017 у справі № 389/73/17, що набрало законної сили 14.03.2017.
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2017 у справі № 389/1477/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Аліменти на утримання дитини сплачуються регулярно, щомісячно на рахунок позивачки перераховуються суми в розмірі 1 000 грн або 2 000 грн.
Позивачка разом із сином проживають в Данії, куди виїхали у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ в Україну, остання має іншу сім`ю та народила другу дитину.
Відповідач 09.03.2024 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 .
ОСОБА_2 з 21.01.2026 є отримувачем пенсії по інвалідності 3 групи (інвалідність армії). Термін дії посвідчення до 31.05.2026.
З витягу рішення експертної команди № 140/25/761/ВТ від 27.05.2025 слідує, що причиною встановлення відповідачу інвалідності є поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формуваннях. Дата повторного оцінювання повсякденного функціонування особи – 27.05.2026. Ступінь втрати професійної працездатності/непрацездатності не встановлювався.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо вимог про зміну способу стягнення аліментів

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яка була чинною на момент подання позовної заяви, з 01.01.2025 прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», яка є чинною на момент розгляду справи, встановлено з 01.01.2026 прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 3 512 грн.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14.11.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.03.2017 у справі № 389/73/17, що набрало законної сили 14.03.2017.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 січня 2014 року у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 (а. с. 8).
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2017 у справі № 389/1477/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 11-12).
Наданими сторонами до суду першої інстанції квитанціями підтверджується, що аліменти на утримання дитини сплачуються регулярно, щомісячно на рахунок ОСОБА_1 перераховуються суми в розмірі 1 000 грн та 2 000 грн (а. с. 13-36, 85-96).
Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що позивачка разом із сином проживають в Данії, куди виїхали у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ в Україну, остання має іншу сім`ю та народила другу дитину.
ОСОБА_2 09.03.2024 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а. с. 106).
Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , відповідач з 21.01.2026 є отримувачем пенсії по інвалідності 3 групи (інвалідність армії). Термін дії цього посвідчення до 31.05.2026 (а. с. 101).
З витягу рішення експертної команди №140/25/761/ВТ від 27.05.2025 слідує, що причиною встановлення відповідачу інвалідності є поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формуваннях. Дата повторного оцінювання повсякденного функціонування особи – 27.05.2026. Ступінь втрати професійної працездатності/непрацездатності не встановлювався (а. с. 107).
Аналізуючи надані сторонами докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено істотну зміну обставин, які існували на момент ухвалення рішення суду від 08.08.2017. 
Зокрема, з часу визначення аліментів у твердій грошовій сумі суттєво змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина досягла старшого віку, що об`єктивно зумовлює збільшення витрат на його харчування, одяг, навчання, медичне забезпечення та всебічний розвиток.
Суд вважає, що визначений рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2017 у справі № 389/1477/17 розмір аліментів у твердій грошовій сумі в достатній мірі не забезпечує належний рівень утримання дитини та не відповідає принципу пріоритетності найкращих інтересів дитини, закріпленому в статті 3 Конвенції про права дитини та статтях 180, 181, 182 СК України, а тому зміна способу стягнення аліментів на частку від доходу платника аліментів є законним та обґрунтованим способом забезпечення належного утримання дитини.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про погіршення матеріального становища відповідача та наявність інвалідності III групи, адже сам по собі факт встановлення відповідачу інвалідності III групи не звільняє його від обов`язку утримувати дитину та не є безумовною підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів. Відповідно до статті 180 СК України обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним та не залежить від працездатності чи непрацездатності батьків.
Суд першої інстанції врахував обставини, пов`язані зі станом здоров`я відповідача, однак правильно виходив із необхідності забезпечення першочергових інтересів дитини. Крім того, встановлення способу стягнення аліментів у частці від доходу не свідчить про автоматичне збільшення розміру аліментів понад реальні доходи відповідача, а навпаки забезпечує їх пропорційність отримуваним доходам.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не витребував відомості про розмір пенсії та інших доходів відповідача, є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не був позбавлений права надати суду належні та допустимі докази на підтвердження свого матеріального становища, зокрема відомості про розмір пенсії, інших доходів, а також докази, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про недоведеність погіршення матеріального становища позивачки, оскільки для вирішення питання про зміну способу стягнення аліментів вирішальним є встановлення факту зміни обставин порівняно з моментом ухвалення попереднього рішення та необхідності забезпечення належного рівня утримання дитини, при цьому, наявність у ОСОБА_1 іншої дитини, зміна місця проживання та зростання потреб дитини є достатніми обставинами для перегляду способу стягнення аліментів.
Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про не дослідження судом першої інстанції доходів позивачки, оскільки обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків, однак відсутність детальних відомостей про доходи матері сама по собі не спростовує права дитини на отримання належного утримання від батька. 
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про наявність у відповідача іншої сім`ї та утримання дітей дружини, оскільки даних про утримання дітей дружини у розумінні сімейного законодавства матеріали справи не містять, а їх наявність не може зменшувати обсяг прав дитини сторін на належне матеріальне забезпечення. 

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що попередній розрахунок очікуваних судових витрат відповідно до ст. 134 ЦПК України у вигляді професійної правничої допомоги становить 10 000 грн (а. с. 49).
На підтвердження розміру витрат стороною позивача надано: Ордер на надання правничої допомоги серії ВА № 1102105 від 02.12.2025 (а. с. 50); копію Угоди про захист (представництво) та надання правничої допомоги від 01.12.2025 (а. с. 73); Акт приймання виконаної роботи від 11 лютого 2026 року (а. с. 74); платіжну інструкцію № Р24А5179899039D9430 від 01.12.2025 про сплату Клименко С. В. на рахунок Перемот О. Г. 10 000 грн (а. с. 75).
В поданих до суду першої інстанції запереченнях, представник відповідача заперечувала щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 81-84).
Враховуючи умови Угоди про захист (представництво) та надання правничої допомоги від 01.12.2025, подані докази, заперечення відповідача щодо розміру витрат, а також принципи співмірності, розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, понесених позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з відповідача 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що позивачем надано належні докази фактичного понесення таких витрат, а суд першої інстанції, врахувавши заперечення відповідача, складність справи та критерії розумності і співмірності, зменшив заявлену до відшкодування суму з 10 000 грн до 3 000 грн. Визначений судом розмір витрат є помірним та відповідає вимогам статей 137, 141 ЦПК України, а тому підстав для його подальшого зменшення колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Клименко Ольги Михайлівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 15.06.2026.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді        С. М. Єгорова

О. І. Чельник