Справа № 133/4164/25
Провадження № 22-ц/801/1051/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	Справа № 133/4164/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Оніщука В.В., Рибчинського В. П.,
розглянув у порядку письмового провадження справу № 133/4164/25 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.01.2026, ухвалене у складі судді Дурач О.А. в приміщенні суду в м. Козятин, -

в с т а н о в и в :

5.11.2025 Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі – АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом (вх № 12098/25) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість в сумі 31583.17 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.12.2018 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2001201590301, видано кредитну картку з кредитним лімітом, який було збільшено до 19165,45 грн.
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 3.07.2025 в сумі 31583,17 грн, з яких 19165,45 грн заборгованість за кредитом, 12417,72 грн заборгованість за процентами.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.01.2026 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість станом на 3.07.2025 за кредитним договором від 26.12.2018 № 2001201590301 в сумі 31583 грн 17 коп, з яких 19165,45 грн заборгованість за кредитом, 12417,72 грн заборгованість за процентами. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх № 3673/26-вхвід 13.03.2026), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не перевірив правильність нарахування відсотків за кредитним договором; наявність первинних бухгалтерських документів; відповідність суми вимог фактичній заборгованості; недоведеність позивачем розміру заборгованості; відсутність доказів отримання кредитних коштів відповідачем; судом першої інстанції не взято до уваги, що відсотки під час військового стану (Закон України «Про споживче кредитування», «Перехідні положення» ЦК України) не нараховуються; судом не застосовано строк позовної давності, не взято до уваги, що останній платіж здійснено у 2021 році, тоді як позов подано у 2025, тобто після спливу строку позовної давності.
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.01.2026 у справі з ціною позову (31583,17 грн), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн).
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини.
26.12.2018 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2001201590301, в подальшому кредитний ліміт збільшено до 19165,45 грн. (кредитний ліміт на картку), що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту, відповідно до якої ліміт відповідача збільшено 26.12.2018 до 15000 грн; 23.04.2019 до 17100 грн; з 15.08.2019 до 19200 грн; з 27.02.2022 до 19166 грн; 16.03.2022 – 19165,45 грн /а. с. 20/. Вказаний договір підписаний сторонами, договором обумовлена процентна ставка 47,88 % стандартна.
На аркушах справи 9 - 9 зворотна сторона міститься заява від 26.12.2018 № 2001201590301 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту.
На аркушах справи 11-17 міститься витяг з Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Нарахування вказаних кредитних коштів, активне користування даними кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою з особового рахунку від 26.12.2018.
Відповідач свої зобов`язання за даним кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 3.07.2025 складає 31583,17 грн., з яких 19165,45 грн заборгованість за кредитом, 12417,72 грн заборгованість за процентами /а. с. 20 зворотна сторона - 22/.
На аркушах справи 22 зворотна сторона - 27 міститься виписка про рахунку ОСОБА_1 ..
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому наявні правові підстави для їх задоволення. 
Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне. 
Щодо доведеності укладення кредитного договору № 2001201590301 від 26.12.2018, укладеного між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 ..
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як установлено судом першої інстанції, 26.12.2018 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 2001201590301, в подальшому кредитний ліміт збільшено до 19165,45 грн. (кредитний ліміт на картку). Вказаний договір підписаний сторонами, договором обумовлена процентна ставка 47,88% стандартна. В апеляційній скарзі відповідач визнає також ту обставину, що не здійснювалось часткове погашення заборгованості. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання кредитного договору № 2001201590301 від 26.12.2018, укладеного між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 ..
Щодо доведеності розміру заборгованості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що: в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 3.07.2025 заборгованість відповідача складає 31583,17 грн., з яких 19165,45 грн заборгованість за кредитом (період з 30.12.2018 по 30.05.2023), 12417,72 грн заборгованість за процентами (період з 30.12.2018 по 30.05.2023).
Колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами кредитного договору № 2001201590301 від 26.12.2018, укладеного між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , погоджено розмір процентної стави 47,88 % річних.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позивачем на підтвердження надання кредиту та розміру заборгованості по кредитну надано копію заяви від 26.12.2018 № 2001201590301 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, виписку по рахунку відповідача, розрахунок заборгованості по кредитному договору.
Відповідачем не надано доказів на спростування розрахунку відповідача, власного розрахунку не надано. Клопотання про витребування доказів відповідачем не заявлено, не спростовано право позивача нараховувати проценти за користування кредитними коштами протягом періоду з 30.12.2018 по 30.05.2023.
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив правильність нарахування відсотків за кредитним договором; наявність первинних бухгалтерських документів; відповідність суми вимог фактичній заборгованості; недоведеність позивачем розміру заборгованості; відсутність доказів отримання кредитних коштів відповідачем, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем надано докази, які підтверджуються наявність заборгованості відповідача та її розмір, ці докази не спростовані відповідачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що проценти під час дії військового стану в Україні (Закон України «Про споживче кредитування», «Перехідні положення» ЦК України) не нараховуються, апеляційний суд вважає безпідставними.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України).
Враховуючи наведене, положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не містяться заборони нараховувати позичальником процентів під час дії воєнного стану, а свідчать про те, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Відповідач не зазначає, яке саме положенням Закону України «Про споживче кредитування» міститься заборону здійснювати нарахування процентів позичальнику за кредитним договором під час дії воєнного стану в Україні та яка не була врахована судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного рішення. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не застосовано строк позовної давності, не взято до уваги, що останній платіж здійснено у 2021 році, тоді як позов подано у 2025, тобто після спливу строку позовної давності, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України введено карантин, який надалі продовжувався та діяв до 24 год 30.06.2023.
Окрім того, згідно пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, зупиняються на строк його дії. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.
4.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX.
Тобто, враховуючи вищевикладене, строки, визначені, у т.ч. ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та зупинені на строк дії воєнного стану, а тому пред`явлення 5.11.2025 позову про стягнення коштів відбулося з дотриманням строку позовної давності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.01.2026 у даній справі залишити без змін. 
Поновити дію рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.01.2026.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук 

В. П. Рибчинський