САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ 
Справа № 726/193/26 
Провадження №2/726/202/26 
Категорія 15 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 м. Чернівці 

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: 
головуючого судді Асташева С. А.,
за участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 726/193/26 за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, 
за участю учасників судового провадження: 
представника позивача Кифірюк А.В.,
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Чернівецька міська рада, від імені якої діє міський голова, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю. У позові просить стягнути із ОСОБА_3 на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти в сумі 384 252,95 грн, а з ОСОБА_2 на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти в сумі 463 564,95 грн. Також просить стягнути із відповідачів понесені судові витрати у справі.
Свої вимоги мотивує тим, що право комунальної власності на землю дає можливість територіальній громаді міста підстави нею розпоряджатись, зокрема, передавати в оренду відповідно до вимог чинного законодавства незалежно від того чи зареєстроване це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Використання землі в Україні є платним, а у разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки. 
Вказує про наявність кондикційних зобов`язань, для яких доведення вини не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (ст. 1212-1214 ЦК України). Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Позивач посилається на те, що відповідачі є власниками на праві спільної часткової власності нежитлових будівель розташованих на земельній ділянці комунальної власності (кадастровий номер 7310136900:66:001:0073), площею 0,9374 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка є сформованою, офіційно зареєстрованою в установленому порядку та визнається об`єктом цивільних прав відповідно до чинного законодавства. Також проведено нормативно грошову оцінку земельної ділянки.
Позивач наводить розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, які підлягають стягненню на підставі ст. ст. 1212, 1214 ЦК України, за користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. Сума розподіляється між землекористувачами пропорційно розміру частки належної їм у праві власності на нерухоме майно. З посиланням на докази, відповідні норми законодавства та висновки Верховного Суду просить ухвалити рішення яким стягнути із відповідачів безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за землю на користь Чернівецької міської ради.
Від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву про стягнення безпідставно збережених коштів у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Зазначає, що позивачем не доведено наявності умов для застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки кондикційне зобов`язання не виникло. Позивач не довів, що відповідачі фізично користуються всією площею земельної ділянки, а не лише безпосередньо прилеглою територією. Вказує на незаконність формування земельної ділянки та порушення процедури визначення її меж; диспропорційний розподіл земельних ділянок та критичні арифметичні помилки у розрахунках позивача. «Зайві» метри фактично є землями загальної інфраструктури, примусово включеними до земельної ділянки із кадастровим номером 7310136900:66:001:0073, включають землі загального користування всього майнового комплексу (пожежні проїзди, під`їдні шляхи та розворотні майданчики). Відповідачі ніколи не були орендарями чи постійними землекористувачами ділянки та не укладали договорів щодо неї. Просить врахувати і відсутність досудового врегулювання спору.
У додаткових поясненнях ОСОБА_1 уточнює обсяг представництва інтересів, що діє виключно від власного імені.
Додатково просить суд врахувати те, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки вперше проведена лише 06 жовтня 2025 року, а Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №?922/926/19, підтвердженій постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 у справі №?922/1453/20, встановив обов`язкову правову позицію: «реальну можливість передати земельну ділянку в оренду позивач отримав тільки з моменту, коли ділянка стала об`єктом цивільних прав і була визначена нормативна грошова оцінка». Тобто кондикційне зобов`язання за ст. 1212 ЦКУ виникає лише за одночасного виконання обох умов, а тому до 06.10.2025 підстав для нарахування не існувало. Вказує на незаконність застосування коефіцієнтів індексації.
У окремо скерованій заяві відповідачка ОСОБА_1 просить звільнити її від сплати судового збору у справі з підстав того, що вона є особою із інвалідністю ІІ групи.
Представниця позивача скерувала до суду відповідь на відзив у якій Чернівецька міська рада не погоджується з доводами відзиву, вважає їх такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та не спростовують викладених у позові обставин.
Просить врахувати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Посилання відповідачів на те, що вони нібито користуються лише частиною земельної ділянки, вважає безпідставними, а з моменту формування ділянки як об`єкта цивільних прав виникла можливість визначити її площу, нормативну грошову оцінку та розмір плати за користування. Згідно з інформацією, що міститься у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачі набули право власності на відповідні будівлі у період з 2017 по 2020 роки. Водночас, будучи власниками зазначених об`єктів нерухомості та фактично користуючись земельною ділянкою, на якій вони розташовані, відповідачі не вжили передбачених законом заходів для належного оформлення прав на цю земельну ділянку та не звернулися до уповноваженого органу з заявою про передачу її у власність або користування у встановленому законодавством порядку.
Звертає увагу суду і на те, що предметом спору є виключно стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності без належних правових підстав, а не вирішується питання правомірності формування земельної ділянки або законності її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі. До моменту скасування або зміни кадастрових відомостей у встановленому законом порядку відомості Державного земельного кадастру є офіційними та підлягають застосуванню при визначенні площі земельної ділянки та розрахунку плати за землю.
Щодо досудового врегулювання спору посилається на те, що позивач все ж таки повідомляв відповідачів про необхідність оформлення договору оренди та сплати коштів листами Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 16.05.2025 та 15.10.2025.
У запереченнях на додаткові пояснення позивач зауважує, що дата формування витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки сама по собі не свідчить про відсутність такої оцінки до зазначеного часу. Витяг лише відображає розмір нормативної грошової оцінки на момент його видачі та ґрунтується на вже затвердженій технічній документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту. Визначення розміру нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки шляхом отримання витягу з технічної документації є лише технічною процедурою індивідуалізації показників оцінки для конкретної ділянки, але не створює нову нормативну грошову оцінку.
У своїх запереченнях відповідачка ОСОБА_1 вказує на помилковість твердження про автоматичне виникнення кондикційних зобов`язань з моменту реєстрації земельної ділянки і необхідність існування одночасно обох умов: сформованої земельної ділянки та визначеної нормативної грошової оцінки такої. Зазначає і про те, що на момент рішення № 118 земельної ділянки не існувало, а тому таке рішення не може на неї поширюватися. Позивач не вказує про те, як може застосовуватися нормативно грошова оцінка від 06.10.2025 до подій 23.11.2023. Заперечує твердження про автоматичне користування всією площею земельної ділянки. Вказує на виниклий сервітут проїзду через земельну ділянку та наявного співкористувача земельної ділянки – ТОВ «ТРІЛОГ».
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Позовна заява Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю надійшла до суду 20.01.2026 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А.
Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 03.02.2026, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачів у справі, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 18 лютого 2026 року, про що повідомлено сторони у справі.
17.02.2026 на адресу суду надійшло клопотання та заява про відкладення підготовчого засідання у справі та продовження строку подачі відзиву у справі від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкладено підготовче судове засідання у справі № 726/193/26 за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю на 10 березня 2026 року та продовжено відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для подачі відзиву на позовну заяву до 09 березня 2026 року включно.
09.03.2026 від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. Також разом із відзивом подано клопотання про витребування доказів.
10.03.2026 до суду подані: додаткові пояснення ОСОБА_1 , заява про звільнення від сплати судового збору та заява про долучення доказів.
16.03.2026 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, заперечення на додаткові пояснення відповідача, клопотання про витребування доказів у справі та заяву про долучення доказів у справі.
17.03.2026 відповідач ОСОБА_1 скерувала заперечення.
Ухвалою від 17.03.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_1 про витребування доказів у справі та закрив підготовче провадження у справі і призначив справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 30 березня 2026 року.
18.03.2026 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог щодо допущених технічних помилок у прохальній частині позову.
За клопотанням відповідачки ОСОБА_1 , у зв`язку із її тимчасовою непрацездатністю, судове засідання у справі відкладено на 21.04.2026.
У судовому засіданні 21.04.2026 відповідачка ОСОБА_1 подала клопотання у якому вказала на невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК України та просила залишити позовну заяву без руху. Також просила призначити незалежну землевпорядну та земельно-технічні експертизи.
У зв`язку із отриманим клопотанням та наданням можливості подати заперечення на нього у судовому засіданні оголошена перерва до 05.05.2026.
24.04.2026 від представниці позивача надійшли заперечення на клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху та призначення експертиз.
Відповідачка ОСОБА_2 28.04.2026 скерувала клопотання у якому вказала на часткову оплату суми, що безпідставно збережених коштів та просила надати можливість розтермінування погашення заборгованості рівними частками на період 12 місяців.
За клопотанням відповідачки ОСОБА_1 судове засідання у справі відкладено на 20.05.2026.
08.05.2026 представниця позивача подала заперечення на клопотання відповідачки ОСОБА_2 про розстрочення у якому вказала про те, що Чернівецька міська рада не заперечує проти можливості розстрочення виконання рішення суду як такого, однак вважає заявлений відповідачем строк у 12 місяців необґрунтованим, надмірним та таким, що не відповідає принципу балансу інтересів сторін. Позивач наполягає на тому, що розумним та достатнім є строк розстрочки, що не перевищує 6 місяців. Просить врахувати, що тривале ненадходження коштів до місцевого бюджету безпосередньо порушує фінансові інтереси Чернівецької міської територіальної громади та обмежує можливості органу місцевого самоврядування щодо фінансування суспільно важливих програм та потреб населення.
Ухвалою від 20.05.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху та призначення експертизи. 
За клопотанням відповідачки ОСОБА_1 від 20.05.2026 суд відклав судове засідання на 09.06.2026.
08.06.2026 до суду надійшло клопотання представниці позивача про долучення доказів, а саме листів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель та лист ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області.
За клопотанням відповідачки ОСОБА_1 від 09.06.2026 суд відклав судове засідання на 23.06.2026.
23.06.2026 відповідачка ОСОБА_1 подала заперечення на клопотання про долучення доказів та додаткові пояснення по суті спору, а також клопотання про витребування доказів.
У судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Вказала на законність заявлених вимог та наявність підстав для їх задоволення. 
Відповідачка ОСОБА_1 просила відмовити у задоволення позовних вимог з підстав зазначених нею у відзиві, запереченнях та поданих поясненнях. Додатково звернула увагу суду на те, що заперечує правомірність визначення меж під час формування земельної ділянки, порушення пропорційності часток та відповідне порушення прав суміжних землекористувачів. Просила врахувати неправомірне застосування НГО до відносин до її проведення. В подальшому додатково зупинилася на доводах, викладених у письмових документах, які наявні у матеріалах справи.
Відповідачка ОСОБА_2 30.03.2026 скерувала заяву у якій визнала позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю заявлені до неї. Вказала про те, що згідна на добровільне відшкодування заборгованості. Просила в подальшому проводити розгляд справи за її відсутності. У іншому клопотанні вказала про часткову добровільну оплату на суму 200000,00 грн та просила розтермінувати їй решта суми рівними частками на 12 місяців. 
Заслухавши думку сторін, з врахуванням заяви ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд доходить такого висновку.
Фактичні обставини встановлені судом
Суд встановив, що згідно з даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 377783797 від 09.05.2024 щодо права власності нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , то ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є власниками на праві спільної часткової власності нежитлових будівель розташованих за цією адресою.
Тобто зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до даних Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5101684232025 від 09.10.2025 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 09374 га, кадастровий номер 7310136900:66:001:0073, категорія земель – землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, цільове призначення 11:02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.
Вказана земельна ділянка, сформована як об`єкт цивільних прав 23.11.2023.
Рішенням Чернівецької міської ради №?1809 від 25 2024 року «Про перейменування вулиць, провулків, завулків та проїздів населених пунктах Чернівецької міської територіальної громади» (пункт 6 додатку до рішення) вулицю Смоленську було офіційно перейменовано на вулицю Софіївську.
Також позивач долучає дані викопіювання з топографічного плану м. Чернівці щодо земельної ділянки.
Згідно із даних Листа Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 10.12.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 , (РНОНМ 850953573101), розміщеного на земельній ділянці площею 0,9374 га (кадастровий номер 7310136900:66:001:0073).
ОСОБА_1 належать:
- 10/100 ідеальних часток, що складаються з будівлі контори літ."А" площею 441,70 кв.м, будівлі прохідної літ."О" площею 16,80 кв.м, частини огорожі №?1 (39 м.п.) та огорожі №?2;
- 58/1000 ідеальних часток, що складаються з складу літ."Ц" площею 41,90 кв.м, та складу літ."Ч" площею 28,10 кв.м;
- 78/1000 ідеальних часток, що складаються з складу літ."Д" площею 351,30 кв.м;
45/1000 ідеальних часток, що складаються з майстерні літ."Б" площею 268,70 кв.м.
ОСОБА_2 належать:
- 109/1000 ідеальних часток, що складаються з складу літ."Г" площею 410,30 кв.м;
- 13/100 ідеальних часток, що складаються з цеху літ."К" площею 278,50 кв.м, котельні літ."Е" площею 141,80 кв.м, цеху літ."М" площею 37,20 кв.м, цеху літ."Л" площею 37,20 кв.м, цеху ліг."Л" площею 264,00 кв.м, навісу літ. "ІО";
- 10/100 ідеальних часток, що складаються з цеху літ."С" площею 220,80 кв.м.
Додатково вказано, що власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 850953573101), розміщеного на земельній ділянці площею 0,6720 га (кадастровий номер 7310136900:66:001:0074) є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІЛОГ», якому належать 38/100 ідеальних часток, що складаються з лісопильного цеху літ."В" площею 571,70 кв.м, сушилки літ."Ж" площею 209,70 кв.м, столярного цеху літ."з" площею 792,30 кв.м, навісу літ."Я", частини огорожі №?l (100 м.п.), побутових приміщень літ."З" площею 91,80 кв.м. 
Нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 (21/1000 ідеальних часток, що складаються з купі літ. "Н", загальною площею 29,50 кв.м та вбиральні літ. "У" за адресою АДРЕСА_1 ) виділено в окремий об`єкт, якому присвоєно поштову адресу АДРЕСА_3 (РНОНМ 644552673101). Цей об?єкт нерухомого майна розміщений на земельній ділянці площею 0,0516 га (кадастровий номер 7310136900:66:001:0053), що перебуває у власності ОСОБА_6 .
Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської раді направляв листа за вих. №?24/01-08/1-894/1000 від 16.05.2025 відповідачам в якому повідомив про необхідність звернутися в 20-денни термін з дня отримання даного листа для подання до Центру надання адміністративних послуг заяви щодо надання спірної земельної ділянки оренду.
Позивач повідомляв відповідачів про необхідність оформлення договору оренди та сплати коштів листом Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради № 24/01/08/3-04/4/1007 від 15.10.2025.
Згідно із даними Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-9980766822025 від 06.10.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 7310136900:66:001:0073 становить 15 991 824,20 грн.
Відповідно до розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, які підлягають стягненню з власників об`єкта нерухомого майна на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, за користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розмішені, вчиненого за період з 23.11.2023 до 13.10.2025, загальна сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю становить 847 817,90 грн.
Розрахунок проведений на підставі нормативно грошової оцінки земельної ділянки, вказаної у витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № HB-9980766822025 від 06.10.2025. Розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю проводиться за формулою: розмір орендної плати за один день х кількість днів.
Зазначені коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік – 1,051, за 2024 рік – 1,12.
08.06.2026 позивач долучає листи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо коефіцієнтів індексації нормативно грошової оцінки земель за 2023, 2024 та 2025 роки. Також надає суду лист Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 18-24-0.9-2045/2-26.
Згідно з даними додатку до розрахунку безпідставно збережених коштів вказана сума розподіляється між землекористувачами пропорційно розміру належної їм у праві власності на нерухоме майно, а саме:
ОСОБА_1 (281 частка з 620): 847 817,90 / 620 * 281 = 384 252, 95 грн;
ОСОБА_2 (339 часток з 620): 847 817,90 / 620 * 339 = 463 564,95 грн.
Також позивач долучає Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затверджене відповідним рішенням Чернівецької місткої ради та зміни до нього.
Відповідачка ОСОБА_1 долучає фотоматеріали на підтвердження своїх доводів щодо наявності спільних проїздів, нависаючих конструкцій.
Також остання долучила Договір на розроблення на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки від 09.03.2026, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .
Однак поданий договір не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, не підтверджує обставин, які входять до предмета доказування у справі, та не впливає на встановлення факту користування земельною ділянкою без правових підстав. Такий договір лише свідчить про намір відповідача у майбутньому ініціювати процедуру поділу земельної ділянки, що саме по собі не має правового значення для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою у попередній період.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Згідно з вимогами статті 80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Частинами 1, 2 статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 ЗК України).
Згідно зі ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
У статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).
Водночас для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17. Крім того, саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 13.02.2019 у справі №320/5877/17.
У випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Дана позиція узгоджується з правовим висновком викладеним у Постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі № 628/1203/19 (провадження № 61-8954cв24).
Статтею 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.
Як вбачається з положень ст.120 ЗК України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.
Однак відсутність укладеного та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки не може свідчити про відсутність факту використання такої.
Частиною 1 статті 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Внаслідок присвоєнням спірній земельній ділянці кадастрового номера 7310136900:66:001:0073, відповідно до положень ст. ст. 79, 79-1 ЗК України вона, як індивідуально визначене майно комунальної власності, набула статусу об`єкта майнових прав.
Стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати можливе виключно з моменту формування земельних ділянок як об`єктів цивільного права. Така позиція відповідає формованій сталій практиці Верховного Суду щодо безпідставного стягнення збережених коштів у вигляді орендної плати. 
Суд встановив і такі обставини не заперечуються сторонами, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заявлений позивачем період (з 23.11.2023 до 13.10.2025) були власниками нерухомого майна (у певних частках), яке розташоване на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності відповідної територіальної громади, однак не вчинили відповідних дій, спрямованих на оформлення відповідних документів на користування земельною ділянкою на якій розташоване нерухоме майно. 
Відповідачі не заперечують, що ніколи не укладали договорів оренди щодо земельної ділянки. Однак відсутність укладеного та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки не може свідчити про відсутність факту використання такої.
Відсутність договору оренди земельної ділянки зумовлює набуття відповідачами володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачами належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.
Вказане свідчить про правомірне володіння і використання спірної земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, а тому кожен із відповідачів, як особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язаний сплатити позивачеві кошти за фактичне користування земельною ділянкою у спірний період, визначений позивачем, тобто зобов`язаний повернути кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, що відповідає вказаним нормам матеріального права.
Зважаючи на те, що нежитлова будівля не може бути відокремлена від земельної ділянки, на якій вона розташована, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельної ділянки, на якій вона розташована, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає ст. 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.
З моменту формування ділянки як об`єкта цивільних прав виникла можливість визначити її площу, нормативну грошову оцінку та розмір плати за користування.
Щодо доводів про нібито недоведеність користування всією площею земельної ділянки суд враховує те, що користування будівлями об`єктивно передбачає користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. При визначенні розміру плати за користування земельною ділянкою необхідно виходити з офіційної площі земельної ділянки, яка визначена та зафіксована у Державному земельному кадастрі, а саме — 0,9374 га.
До моменту скасування або зміни кадастрових відомостей у встановленому законом порядку відомості Державного земельного кадастру є офіційними та підлягають застосуванню при визначенні площі земельної ділянки та розрахунку плати за землю.
Отже відповідачі, суб`єкти права власності на нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, фактично використовували земельну ділянку, що є сформованою та перебуває у комунальній власності відповідної територіальної громади. У них виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди земельної ділянки, яка перебуває в їх користуванні. Водночас останні обов`язку із укладення договору оренди земельної ділянки не виконали, а відтак без законних підстав зберегли у себе майно - кошти, які мали сплатити за оренду землі.
Щодо тверджень про незаконність формування земельної ділянки суд зауважує, що у межах розгляду цієї справи судом не вирішується питання правомірності формування земельної ділянки або законності її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі. Предметом спору є виключно стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності без належних правових підстав.
Більше того обставини виготовлення нової технічної документації не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки такі обставини можуть впливати лише на подальші правовідносини, але не спростовують факту існування на даний час сформованої земельної ділянки та фактичного користування нею відповідачами.
Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст.13, ч.1 ст.15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Таким чином для визначення орендної плати застосовується нормативно-грошова оцінка, яка проведена щодо спірної земельної ділянки.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, якщо певні обставини можуть підтверджуватися тільки конкретно визначеними законодавством доказами, то такі докази слід вважати допустимими. Якщо обставини, які входять до предмета доказування, можуть бути підтверджені або спростовані доказами безвідносно до конкретних засобів доказування, то ці докази вважаються належними.
З огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20 зазначено, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Позивач надав суду розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 23.11.2023 до 13.10.2025. З вказаного розрахунку вбачається, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки була різною, тобто змінювалася. Однак до розрахунку позивач долучив лише один Витяг № НВ-9980766822025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 06.10.2025, відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 7310136900:66:001:0073 становить 15991824,2 грн.
З наданого розрахунку вбачається, що позивач самостійно застосовує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 та 2024 роки.
Відповідачка ОСОБА_1 заперечує зворотний (ретроспективний) розрахунок та вказує на недопустимість самостійного його проведення за минулі роки від дати наявної оцінки.
З огляду на викладені обставини суд вважає, що розмір безпідставно збережених коштів, що заявлений до стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за період з 23.11.2023 до 31.12.2024 не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому в цій частині Чернівецькій міській раді слід відмовити в задоволенні позовних вимог.
Є безпідставними доводи представника позивача про те, що розрахунок за 2023 рік та 2024 рік був проведений з врахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки.
Стаття 5 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV «Про оцінку земель» передбачає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку.
Відповідно до частини другої статті 18 вказаного закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.
Пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до приписів п. 289.2 ст. 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
Отже, зі змістом вказаних норм, для визначення суми податкових зобов`язань з земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до законодавства, вона проводиться раз у 5-7 років, а для визначення поточних зобов`язань необхідно проіндексувати її на коефіцієнт індексації, який щороку розраховує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно (тобто накопичувально) залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. 
При розгляді справи № 804/979/16 Верховний Суд дійшов висновку, що 01 січня 2016 року є датою проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому саме з цією датою пов`язується початок кумулятивного застосування щорічних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки. А у справі № 804/2035/16 Верховний Суд вказує, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель залежить від дати проведення такої оцінки та, водночас, від набрання чинності відповідним рішенням міської ради.
Такий порядок індексації нормативно-грошової оцінки земельної ділянки відповідає вимогам законодавства, оскільки пункт 289.2 статті 289 ПК України прямо передбачає, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, а не від дати її затвердження.
Законодавство не містить положень, які встановлюють обов`язок застосовувати коефіцієнт індексації перспективно. Натомість, сама базова величина нормативної грошової оцінки земель застосовується після введення її в дію.
Між тим, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Тобто, кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначається щорічно). Визначальним є те, що саме закон встановлює, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації починається з дати проведення нормативної грошової оцінки. А враховуючи, що нормативна грошова оцінка проводиться раз на 5-7 років, то щорічно, після її проведення, при визначенні бази оподаткування, будуть враховуватись всі коефіцієнти індексації за попередні роки, починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки.
У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №804/937/16 судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначено: «правильне визначення поняття «дати проведення нормативної грошової оцінки земель» є визначальним у цьому спорі, оскільки від цієї дати необхідно починати кумулятивне застосування коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки, що, зрештою, впливає на розмір плати за землю.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №804/1737/17, від 18 серпня 2021 року у справі №818/912/18, від 08 грудня 2021 року у справі №804/7002/16, від 13 квітня 2022 року у справі №818/1057/17, від 28 травня 2025 року у справі № 520/9801/24.
Також на це звернув свою увагу і Апеляційний суд Чернівецької області у постанові від 23.01.2026 у справі № 726/1844/22.
З матеріалів цієї справи вбачається, що датою проведення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки є 06.10.2025, тому саме з цією датою пов`язується початок кумулятивного застосування щорічних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки. 
Витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за 2023 та 2024 роки суду надано не було та матеріали справи таких не містять. Також не долучені інші докази на підтвердження розміру нормативної грошової оцінки у цей період.
Що стосується розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, зробленого позивачем за період з 23.11.2023 до 31.12.2023 та з 01.01.2024 до 31.12.2024, то суд не може взяти його до уваги, оскільки не доведена правомірність визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки в цей період, а інших доказів на доведення такої суми не додано.
Натомість у 2025 році (з 01.01.2025 до 13.10.2025) позивачем проведений правильний розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю на підставі даних про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки в 2025 році в розмірі 15991824,2 грн, а тому сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю становить 375917,26 грн.
Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у численній судовій практиці, у разі використання земельної ділянки під будівлею декількома співвласниками розрахунок плати за землю здійснюється пропорційно їх часткам у праві власності на нерухоме майно. 
Так, у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі №922/1646/20 (провадження №12-182гс18) зроблено правовий висновок, відповідно до якого у разі користування земельною ділянкою кількома співвласниками нерухомого майна розрахунок суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою може здійснюватися пропорційно до часток таких осіб у праві власності на відповідну нерухомість. 
У зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що за відсутності спеціальної норми, яка б урегульовувала порядок розрахунку у таких правовідносинах, суди можуть застосовувати пункт 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за аналогією, що дозволяє визначати розмір плати за землю пропорційно часткам співвласників нерухомості. 
Верховний Суд дійшов висновку, що: «розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці, можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим». 
Отже, застосований позивачем підхід до визначення розміру безпідставно збережених коштів, виходячи із часток відповідачів у праві власності на будівлі повністю відповідають вимогам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду.
Оскільки суд знайшов правові підстав доля стягнення суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю у розмірі 375917,26 грн, остаточний розрахунок слід проводити пропорційно частці у праві власності на нерухоме майно, що знаходиться на такій земельній ділянці.
ОСОБА_1 (281 частка з 620): 375917,26 / 620 * 281 = 170 375,40 грн;
ОСОБА_2 (339 часток з 620): 375917,26 / 620 * 339 = 205 541,86 грн.
Висновки суду
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги потрібно задовольнити частково, а саме лише у частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю у період з 01.01.2025 до 13.10.2025 у сумі 375 917,26 (пропорційно часткам відповідачів у праві власності), а у задоволенні інших позовних вимог за період з 23.11.2023 до 31.12.2024 – суд відмовляє.
Оскільки ОСОБА_2 до постановлення рішення у справі частково погасила у добровільному порядку суму безпідставно збережених коштів у розмірі 200000 грн, суд вважає за необхідне стягнути із неї судовим рішенням решту несплаченої суми у розмірі 5 541,86 грн.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Щодо клопотання відповідачки ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду.
Відповідно до частини 1 статті 267 Цивільного процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно з частинами 1, 3 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення. 
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
З аналізу наведених норм вбачається, що відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Суд встановив, що відповідачка ОСОБА_2 під час судового розгляду частково погасила у добровільному порядку суму безпідставно збережених коштів у розмірі 200 000 грн, а залишилося їй заплатити у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог лише 5 541,86 грн, а тому вказана сума не буде непосильною та не встановлено підстав для необхідності її розстрочення.
Також суд враховує і те, що кошти від плати за землю є одним із визначених законом джерел наповнення місцевого бюджету (стаття 69 Бюджетного кодексу України). Відтак, тривале ненадходження коштів до місцевого бюджету безпосередньо порушує фінансові інтереси Чернівецької міської територіальної громади та обмежує можливості органу місцевого самоврядування щодо фінансування суспільно важливих програм та потреб населення. 
Розподіл судових витрат
Вирішуючи питання щодо судових витрат у справи, суд враховує, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 12 717,27 грн (платіжна інструкція №43 від 19.01.2026).
Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Позов заявлено всього на суму 847 817,90 грн, а задоволено на суму 375917,26 грн, тобто на 44,34 % (375917,26 грн х 100 % / 847 817,90 грн).
Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 44,34 %, із відповідачів на користь позивача потрібно стягнути 5 638,84 грн (12 717,27 х 44,34 %) судового збору.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання, безстроково), що підтверджується даними пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим ПФУ 09.11.2022, та довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 069095.
Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №?3674-VI від 08.07.2011, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях особи з інвалідністю І та ІІ груп.
За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ураховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати Чернівецькій міській раді за рахунок держави, в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 555, 66 грн.
Решта суми судового збору у розмірі 3083,17 грн суд стягує із відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача у справі.
На підставі викладеного, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.13, 15, 18, 20 Закону України «Про оцінку земель», Податкового кодексу України, ст.ст.80, 93, 120,122-126, 152, 206 ЗК України, ст.ст.16, 1212 ЦК України, та керуючись ст.ст.4, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 352, 354, 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти у сумі 170 375 (сто сімдесят тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 40 копійок на розрахунковий рахунок: Чернівецьке ГУК/Чернівецька ТГ/, код ЄДРПОУ 37836095, р/р № UA618999980314010611000024405, Казначейство України (ЕАП), код платежу 24062200.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти у сумі 5 541 (п`ять тисяч п`ятсот сорок одна) гривня 86 копійок на розрахунковий рахунок: Чернівецьке ГУК/Чернівецька ТГ/, код ЄДРПОУ 37836095, р/р № UA618999980314010611000024405, Казначейство України (ЕАП), код платежу 24062200.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь Чернівецької міської ради на розрахунковий рахунок: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, рахунок UA708201720344220102000042806 в ДКСУ м. Києва, код 04062216 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 2 555 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 66 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Чернівецької міської ради на розрахунковий рахунок: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, рахунок UA708201720344220102000042806 в ДКСУ м. Києва, код 04062216 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 3 083 (три тисячі вісімдесят три) гривні 17 копійок.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування учасників процесу:
Позивач: Чернівецька міська рада, код ЄДРПОУ: 36068147, адреса: площа Центральна, 1 м. Чернівці, Чернівецька область.
Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддя 	С. А. Асташев