ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7291/26 Справа № 197/109/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Панчук М. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Кривий Ріг 
справа № 197/109/26
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»
відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2026 року, яке ухвалено суддею Панчуком М.В.у селіщі Широкому Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 01 травня 2026 року,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 12 травня 2023 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 795224558, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 000 грн строком на 27 днів.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру боржників № 239 від 11 липня 2023 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 795224558 від 12 травня 2023 року.
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року до Договору факторингу № 27/0524-01, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 795224558 від 12 травня 2023 року.
15 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняло належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 15/07/25-Е, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 795224558 від 12 травня 2023 року у сумі 83 810,60 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2026 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 795224558 від 12 травня 2023 року у розмірі 83 810 грн 60 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, а разом 9 662 грн 40 коп. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачка посилається на те, що суд розглянув справу без моєї участі, чим порушив моє право на справедливий суд та ефективний захист. Зазначає, що вона перебуває за межами України у зв`язку з воєнним станом та не мала можливості особисто брати участь у судовому розгляді. Неможливість участі відповідачки в судовому засіданні у режимі відеоконференції обумовлена відсутністю стабільного технічного забезпечення; обмеженим доступом до мережі Інтернет; перебуванням у складних умовах за межами України.
Також апелянт зазначає, що позивач не довів належним чином факт укладення кредитного договору. Надані докази у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду) не є беззаперечним підтвердженням того, що саме відповідачка укладала договір. Суд не встановив хто фактично здійснював дії в особистому кабінеті та чи не було використано персональні дані відповідачки третіми особами.
Крім того апелянт зазначає, що навіть за наявності зарахування коштів на рахунок, суд не встановив, чи користувалась відповідачка цими коштами; чи не було доступу третіх осіб до рахунку. Сам факт зарахування коштів не є безумовним доказом виникнення зобов`язання.
Суд безкритично прийняв розрахунок позивача, не перевіривши його. Розрахунок є складним, містить численні транші та нарахування, однак судом не перевірено правильність кожного нарахування; не призначено експертизу; не перевірено відповідність розрахунку умовам договору та вимогам законодавства. 
Апелянт також посилається на неспівмірність та незаконність нарахованих позивачем процентів, оскільки процентна ставка фактично перевищує розумні межі та є явно несправедливою, що порушує принципи добросовісності, розумності та справедливості. Суд не застосував положення законодавства про захист прав споживачів та не перевірив співмірність нарахувань. 
Крім того апеллянт звертає увагу на сумнівність переходу права вимоги, оскільки право вимоги неодноразово відступалося за договорами факторингу, однак судом першої інстанції не перевірено належність та допустимість усіх документів, не встановлено належне повідомлення відповідачки, як боржника, про перехід права вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін як законне і обґрунтоване. Представник зазначив, що відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», обов`язок повідомити споживача про заміну кредитора покладається на кредитодавця, який відступив право вимоги, а не на позивача по справі. Представник відповідача також заперечив проти доводів апеляційної скарги стосовно недоведеності факту, що відносно відповідачки було проведено належну верифікацію особи, саме їй надіслано одноразовий ідентифікатор на її номер телефону. Зазначив, що відповідачка ввела свої персональні дані, які є сталими, індивідуальними та відомими виключно їй, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер платника податків, паспортні дані, та реквізити належної йому банківської картки. Відповідачем не надано доказів, що зазначені дані стали відомі третім особам або використані без її відома чи згоди.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 травня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 795224558 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 20 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.2.1. Договору).
У п. 2.3. Договору Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 3 551 грн.
Згідно платіжного доручення № 67b943ff-03b1-492a-8ecd-131bf12fec6b від 12 травня 2023 року, на карту № НОМЕР_1 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 3 551 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Відповідно до платіжного доручення №0833ed58-7260-438f-a88e-b8be38efb31a від 24 травня 2023 року, на карту № НОМЕР_1 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 706 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Згідно платіжного доручення № 655ff3e0-8a0d-43b8-a4d3-b7072d5a0718 від 29 травня 2023 року, на карту № 4149-49XX-XXXX-2357 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 1 569 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору №795224558 від 12 травня 2023 року. 
Відповідно до платіжного доручення № dbfeb560-7864-4a77-8dd9-983c66d6d18d від 30 травня 2023 року, на карту № 4149-49XX-XXXX-2357 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 1 598 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Згідно платіжного доручення № 2796cc48-c53e-48de-874e-938b6d36bc85 від 31 травня 2023 року, на карту № НОМЕР_1 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 2 430 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Відповідно до платіжного доручення № 1b074af7-4a6e-4e88-a101-862d5215e97f від 01 червня 2023 року, на карту № НОМЕР_1 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 1 445 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Відповідно до платіжного доручення № 48ba8c2c-5b7e-4a69-9133-ab4f4ec2087e від 02 червня 2023 року, на карту № НОМЕР_1 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 1 692 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Згідно платіжного доручення № a8c71378-d123-4b1b-b16c-120b723175b0 від 03 червня 2023 року, на карту № 4149-49XX-XXXX-2357 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 1 026 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Відповідно до платіжного доручення №df590a1e-26dc-4dfb-aa7e-11230017b874 від 04 червня 2023 року, на карту № НОМЕР_1 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 1 013 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Відповідно до платіжного доручення № 8de4d16c-bc0a-4f09-8624-9393a1242fb4 від 05 червня 2023 року, на карту № НОМЕР_1 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 2 001 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року. 
Згідно платіжного доручення № 335f1703-5303-4332-b1e3-436d569a0fd0 від 05 червня 2023 року, на карту № 4149-49XX-XXXX-2357 отримувача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 1113 грн, призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 795224558 від 12 травня 2023 року.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.
Колегія суддів вважає, що позивачем по справі доведений факт укладення Кредитного договору №795224558 на умовах, визначених у ньому, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_1 в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) укласти такий договір у мережі Інтернет в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом заповнення ним заявки (форми) про на отримання грошових коштів) та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Договору кредитної лінії № 795224558 від 12 травня 2023 року.
За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, а відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 18 144 грн на свій картковий рахунок.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Як вбачається із матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру боржників № 239 від 11 липня 2023 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 795224558 від 12 травня 2023 року.
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року до Договору факторингу № 27/0524-01, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 795224558 від 12 травня 2023 року.
15 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняло належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 15/07/25-Е, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 795224558 від 12 травня 2023 року у сумі 83 810,60 грн 
За розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 11 липня 2023 року загальна сума заборгованості за даним договором складала 36 770,57 грн, із яких 18 144 грн - заборгованість по кредиту, 19 167,26 грн - заборгованість по відсоткам.
Оскільки відповідач не повертала заборгованість за договором № 795224558 від 12 травня 2023 року, ТОВ «Таліон Плюс», отримавши право вимоги до ОСОБА_1 , продовжив нарахування відсотків відповідно до п. 1.12 договору з 11 липня 2023 року по 27 травня 2024 року, загальна сума заборгованості за даним договором склала 83 810,60 грн, із яких 18 144 грн - заборгованість по кредиту, 65 666,60 грн - заборгованість по відсоткам.
Наступні кредитори ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» нового нарахування суми боргу не проводили.
Отже, право вимоги щодо договору № 795224558, укладеного з відповідачкою, кінцево набув позивач ТОВ «ФК «ЕЙС», і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України, що визначає правомірність звернення ТОВ «ФК «ЕЙС» до суду з вимогами до ОСОБА_1 , як дійсним кредитором.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ТОВ «ФК «Ейс» є неналежним позивачем, оскільки товариство не набуло права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 12 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Позивачем надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Таліон Плюс», а останній передав право грошової вимоги позивачеві, а відтак позивач як черговий правонаступник кредитора набув право вимоги за кредитним договором № 795224558 від 12 травня 2023 року.
За встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до Кредитним договором № 795224558 від 12 травня 2023 року зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що розмір відсотків є явно завищеним, таким, що не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, з огляду на таке.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
За змістом частини 1,2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 цього ж закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Надаючи оцінку щодо стягнутої суми заборгованості по відсоткам, колегія суддів враховує позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.
Так, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.
Однак, у спірному випадку позивач вимогу про стягнення відсотків, що нараховуються за прострочення виконання грошових зобов`язань не заявляв, а лише просив, окрім тіла кредиту, стягнути відсотки за правомірне користування кредитними коштами, у зв`язку з чим суд не вправі зменшувати їх розмір.
Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідачка, укладаючи кредитний договір, мала можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем відсотків за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.
Такий висновок теж підлягає застосуванню і до спірних правовідносин.
Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
При цьому відсотки за кредитним договором, згідно статті 1056-1 ЦК України, не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами в загальному розмірі 65 666,60 грн підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що суд розглянув справу без участі відповідача, чим порушив її право на справедливий суд та ефективний захист, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2-6 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у наступному порядку: спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи; а також загальне позовне провадження - призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 810,60 грн, тобто, дана справа є малозначною в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України.
Оскільки, предмет даного спору не включено до переліку справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, визначеного у ч. 4 ст. 274 ЦПК України, цивільна справа за позовом ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно, ухвалою від 16 лютого 2026 року, постановив розглядати даний спір у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.
Відповідач по справі про розгляд справи була повідомлена, надала суду першої інстанції відзив на позовну заяву, тому суд першої інстанції, відповідно до вимог ЦПК України, розглянув справу без участі відповідача, за наявними в матеріалах справи доказами та запереченнями відповідача проти заявлених позовних вимог позивача.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується суд апеляційної інстанції.
При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 83 810,60 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: