Справа № 752/21108/25 
Провадження № 2/752/2351/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

22 травня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря -  Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд
В С Т А Н О В И В : 
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 20 187, 42 грн заборгованості за кредитним договором. 
Посилається в позові на те, що 21 червня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою відповідно до вимог Закону України « Про електронну комерцію» був укладений договір про надання фінансового кредиту №199172. 
Відповідно до умов договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 3 500, 00 грн, які були перераховані на рахунок відповідачки безготівковим шляхом.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на момент відступлення права вимоги 12 квітня 2018 року загальна сума заборгованосі становить 15 425, 00 грн, з яких: 
- 3 500, 00 грн суми основного боргу;
- 1890, 00 грн заборгованості за процентами;
- 10 035, 00 грн заборгованості за пенею та штрафами. 
12 квітня 2018 року між ТОВ» «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ( на даний час ТОВ «ВІН ФІНАНС» ) був укладений Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого та реєстру боржників до товариства перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним з відповідачкою.
На суму заборгованості нараховано інфляційні збитки та річні в сумі відповідно 3 372, 90 грн інфляційних втрат та 1 389, 52 грн річних.
Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов кредитного договору, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 28 серпня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками.
Направлені судом документи були повернуті до суду в зв`яку з відсутністю адресата за зазначеною адресою.
Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Згідно з частиною 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). 
Велика Палата Верховного Суду в пунктах 78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 зазначила, зокрема, що необхідність застосування інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права). 
Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.
За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норми статей 128 ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Виходячи з цього, суд вважає відповідачку обізнаною про наявність спору в провадженні суду та його предмет. 
З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.
Відповідно до статті178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для надання відзиву. 
Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подала.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Судом встановлено, що 21 червня 2018 року між ТОВ « Авентус Україна» та відповідачкою відповідно до вимог Закону України « Про електронну комерцію» був укладений договір про надання фінансового кредиту №199172. 
Відповідно до умов договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 3 500, 00 грн, які були перераховані на рахунок відповідачки безготівковим шляхом.
Дана обставина підтверджується довідками позивача, долученими до позову.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 та 1.4 договору сума кредиту становить 3 500, 00 грн, строк кредитування - 30 днів.
Сукупна вартість кредиту становить 100. 27% від суми кредиту, або 3 509, 45 грн.
Відповідно до пункту 4 договору у випадку прострочення повернення суми кредиту клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, але не більше 90 днів, а також, крім пені, шраф у розмірі 100, 00 грн на 4-й день прострочення, 300, 00 грн на 30-й день прострочення та 500, 00 грн на 90-й день прострочення.
( а.с. 42 - 43 )
12 квітня 2018 року між ТОВ» «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ( на даний час ТОВ» ВІН ФІНАНС» ) був укладений Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого до товариства перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним з відповідачкою.
15 листопада 2018року була укладена Додаткова угода №8 до договору факторингу та реєстр прав вимоги.
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого первинним ккредитором, станом на момент укладення Додаткової угоди від 15 листопада 2018 року та реєстру боржників заборгованість відповідачки за умовами договору становить 15 425, 00 грн, з яких:
-3 500, 00 грн заборгованості по тілу кредиту;
-1 8990, 00 грн процентів;
-900, 00 грн штрафу;
-9 135, 00 грн пені.
( а.с. 17 - 18 ; 30 - 34; 38 - 44; 46 - 48 )
Саме на вказану суму заборгованості первинним кредитором було передано право вимоги позивачу за договором факторингу.
На вказану суму позивачем було нараховано інфляційні збитки та 3% річних у розмірі відповідно 3 372, 90 грн та 1 389, 52 грн.
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачкою кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачці надані.
В свою чергу, відповідачка умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Частиною 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За змістом частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
З урахуванням викладеного, невиконання відповідачкою умов договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. 
Щодо суми до стягненя суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання . 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК україни при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 712/12031/15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недостримання положень статті 61 Коснтитуції України.
За змістом частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06 лютого 2019 року в справі №175/4753/15 за змістом частини 2 статті 625 ЦК УКраїни боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені.
В постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року та в справі № 910/4518/16 від  5 квітня 2023 року також зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Таким чином, нарахування штрафу та пені після закінчення строку дії кредитного договору не відповідає вимогам закону.
З урахуванням цього, сума інфляційних збитків та 3% річних має нараховуватися на суму невиконаного відповідачкою зобов`язання на момент закінчення строку дії договору, а саме 3 509, 45 грн.
Сума інфляційних збитків за приведений позивачем період становить 767, 39 грн, а 3% річних - 0, 35 грн.
Таким чином, загальна сума до стягнення становить 4 277, 19 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Звертаючись до суду, позивач надав Договір про надання правничої допомоги №33 від 22 березня 2024 року, укладений з Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», Додаткову угоду до нього та Детальний опис виконаних робіт на 5 000, 00 грн.
( а.с.16; 19; 35 - 37 )
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. 
Заперечень проти розміру правничої допомоги відповідачк не подала.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15 зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надано оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення частини 3 статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач з будь-якими заявами до суду щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу не зверталася.
Суд враховує, що справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін, що вказана категорія справ не є складною, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1500,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 513, 24 грн судового збору.
Керуючись статтями 3, 6, 11,15, 16, 205, 207,512, 513, 514, 517,525-526, 610, 611, 626- 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України « Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» 4 277, 19 грн заборгованості, 1500, 00 грн витрат на правову допомогу та 513, 24 грн судового збору. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю « ВІН ФІНАНС», адреса: 04112 м. Київ вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ЄДРПОУ: 38750239.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич