ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/6278/24 пров. № А/857/23879/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року (суддя- Микитин Н.М., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі № 300/6278/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 09.05.2024 №092350007970, зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.04.1986, навчання у Молдовському кооперативному технікумі з 01.09.1981 по 11.11.1982, з 15.10.1984 по 01.03.1986, отримання допомоги по безробіттю у Надвірнянському районному центрі зайнятості Івано-Франківської області з 08.11.1997 по 02.12.1998, з 23.05.2002 по 17.05.2003, з 10.07.2003 по 05.01.2004, з 05.12.2006 по 29.11.2007, з 29.01.2010 по 23.01.2011, з 27.09.2012 по 23.01.2013 та призначити з 27.02.2024 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.05.2024 №092350007970 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.04.1986 в частині не зарахованого періоду, навчання у Молдовському кооперативному технікумі з 01.09.1981 по 11.11.1982, з 15.10.1984 по 01.03.1986, отримання допомоги по безробіттю у Надвірнянському районному центрі зайнятості Івано-Франківської області у періоди з 08.11.1997 по 02.12.1998, з 23.05.2002 по 17.05.2003, з 10.07.2003 по 05.01.2004, з 05.12.2006 по 29.11.2007, з 29.01.2010 по 23.01.2011, з 27.09.2012 по 23.01.2013. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.04.2024 про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення 30.04.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при досягненні 60-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, рішенням від 09.05.2024 №092350007970 позивачу відмовив у призначенні пенсії відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу 31 рік зазначивши, що страховий стаж позивача становить 12 років 10 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До загального страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 (дата заповнення 01.04.1986), оскільки на титульній сторінці власника трудової книжки не проглядається печатка підприємства (або печатка відділу кадрів) на якому вперше заповнювалася трудова книжка, необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів; період навчання згідно архівної довідки від 25.04.2024 № 273, оскільки відсутній переклад печатки навчального закладу з молдавської на українську мову. Страховий стаж позивача з 01.06.2001 зараховано згідно даних СПОВ.
Вважаючи вищенаведену відмову відповідача щодо не зарахування стажу та, як наслідок, не призначення пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як визначено пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок 
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.
Відтак, для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Як вже було зазначено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком - 30.02.2024, згідно паспортних даних досягла віку 60 років, що визнається сторонами.
Так, зі змісту оскаржуваного рішення від 09.05.2024 №092350007970 слідує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу 31 рік та зазначено, що страховий стаж позивача становить 12 років 10 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До загального страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 (дата заповнення 01.04.1986), оскільки на титульній сторінці власника трудової книжки не проглядається печатка підприємства (або печатка відділу кадрів) на якому вперше заповнювалася трудова книжка, необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів; період навчання згідно архівної довідки від 25.04.2024 № 273, оскільки відсутній переклад печатки навчального закладу з молдавської на українську мову. Страховий стаж позивача з 01.06.2001 зараховано згідно даних СПОВ (а.с.58).
Так, щодо не врахування всіх записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 (дата заповнення 01.04.1986), оскільки на титульній сторінці власника трудової книжки не проглядається печатка підприємства (або печатка відділу кадрів) на якому вперше заповнювалася трудова книжка, слід зазначити наступне.
Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до абзацу 2 статті 56 Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за N 22-1 (далі - Порядок N 22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637), пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як визначено пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 8 Порядку №637 визначено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відтак, виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення (аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а).
Як вірно зазначив суд першої інстанції, що на час заповнення трудової книжки ОСОБА_1 , діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412), а з 29.07.1993 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58.
Як визначено п.1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).
Пунктами 2.11, 2.12 Інструкції визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3, 2.4 Інструкції, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Зважаючи на викладене суд першої інстанції вірно вказав, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, на яку покладений обов`язок внесення у трудову книжку належних записів, контроль за проставленням усіх підписів та печаток, в тому числі і при заведенні трудової книжки, та не може впливати на особисті права працівника. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист (аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 25.04.2019 року, у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а).
Також суд першої інстанції вірно вказав, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, у позивача є в наявності трудова книжка серія НОМЕР_1 від 01.04.1986, яка надана останнім відповідачам для розгляду питання про призначення пенсії за віком.
Так, на титульній сторінці власника трудової книжки не проглядається печатка підприємства (або печатка відділу кадрів) на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, що всі записи трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.04.1986 про періоди роботи позивача є чіткими та без виправлень, завірені (засвідчені) відповідними печатками підприємств, де працював ОСОБА_1 .
При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, що згідно рішення від 09.05.2024 №092350007970 орган пенсійного фонду в цій частині також не ставить під сумнів записи трудової діяльності позивача на підприємствах, окрім виправлень на титульній сторінці.
Відтак, зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що неналежна якість печатки підприємства (або печатка відділу кадрів) на титульній сторінці власника трудової книжки, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, не може ставити під сумнів всі періоди роботи зазначені в трудовій книжці ОСОБА_1 .
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачами частково виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні всіх періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача щодо нечитабельності відображення печатки на титульному аркуші його трудової книжки відсутня.
Окрім цього, як вірно вказав суд першої інстанції, що відповідачами не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії.
Відповідно до п. “д” ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХII, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 2.15 Інструкції № 162 визначено, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (науковий заклад) вносить записи про час навчання на денних відділеннях у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах профруху. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та відрахування з числа студентів учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.
Як уже зазначалося Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, що період навчання позивача підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.04.1986 (запис №1, 2, 3, 4) (а.с.9), копією диплому серії НОМЕР_2 від 01.03.1986 (а.с.7) та архівною довідкою від 25.04.2024 №273 (а.с.7).
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що обставини щодо відсутності перекладу печатки навчального закладу з молдавської на українську мову в архівній довідці від 25.04.2024 №273, зазначені відповідачем 2, не спростовують факту самого навчання позивача, а отже, юридичний факт навчання позивача протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання у Молдовському кооперативному технікумі, а відтак період навчання позивача з 01.09.1981 по 11.11.1982, з 15.10.1984 по 01.03.1986 вірно зараховано судом першої інстанції до його страхового стажу.
З приводу не зарахування до страхового стажу періодів отримання допомоги по безробіттю у Надвірнянському районному центрі зайнятості Івано-Франківської області з 08.11.1997 по 02.12.1998, з 23.05.2002 по 17.05.2003, з 10.07.2003 по 05.01.2004, з 05.12.2006 по 29.11.2007, з 29.01.2010 по 23.01.2011, з 27.09.2012 по 23.01.2013, слід зазначити наступне.
Періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону 1058 (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, визначених Законом 1058. 
Як визначено частиною 1 статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до пунктів “а”, “ж” частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до 01.01.2010 період одержання допомоги по безробіттю підтверджується на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01.01.2010 - довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, що період отримання позивачем допомоги по безробіттю, під час перебування на обліку в Надвірнянському районному центрі зайнятості Івано-Франківської області окрім трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.04.1986, також підтверджується довідкою №713 від 05.08.2024 в якій зазначено періоди перебування ОСОБА_1 на обліку як безробітній та отримання допомоги по безробіттю.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058 та з урахуванням вимог Порядку №22-1, відповідач повинен врахувати періоди отримання допомоги по безробіттю в Надвірнянському районному центрі зайнятості Івано-Франківської області з 08.11.1997 по 02.12.1998, з 23.05.2002 по 17.05.2003, з 10.07.2003 по 05.01.2004, з 05.12.2006 по 29.11.2007, з 29.01.2010 по 23.01.2011, з 27.09.2012 по 23.01.2013 до страхового стажу позивача.
Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії від 09.05.2024 №092350007970 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, є протиправним та вірно скасовано судом першої інстанції.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту звернення, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 30.04.2024 про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду про безпідставність не врахування до загального страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про задоволення позову частково.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі №300/6278/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар