Справа № 183/5031/26
№ 1-кп/183/1887/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62024170030004905 від 07.02.2024 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, маючого вищу освіту, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_5 

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду курсанта 2 навчального взводу 3 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Так, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду курсанта 2 навчального взводу 3 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов?язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 20.08.2024 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) за відсутності поважних причин, без дозволів командирів, самовільно залишив місце служби — розташування школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), та поїхав у невідомому напрямку.
При цьому, на місце несення служби ОСОБА_3 не повернувся, перебував поза місцем служби, обов?язки з військової служби за посадою не виконував, поза місцем служби у медичні установи України не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, час проводив на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби.
24.04.2026 року, місцезнаходження ОСОБА_3 було встановлено, де він повідомив про себе і вчинений ним злочин.
Таким чином, ОСОБА_3 з 20.08.2024 до 24.04.2026 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, повністю їх підтвердив, зазначив, що, дійсно, у вказаний в обвинувальному акті період час проводив час на власний розсуд, заходів до повернення у військову частину не вчиняв, та перебував поза межами служби до 24.04.2026. В скоєному щиро кається. Просив суд суворо його не карати, бажає продовжити військову службу.
У судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України – дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень статті 65 КК України та враховує, що останній за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів не перебуває, бажає продовжувати військову службу.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає - щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (вчинив умисне військове правопорушення, що віднесено законом до категорії тяжких), враховуючи його поведінку, якою він демонструє відверте нехтування встановленими Законами України суспільними правилами поведінки, його зухвале ставлення до норм моралі та кримінального законодавства, дає суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та відсутності підстав для застосування ст. 69, 75 КК України. 
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_3 вину визнав повністю, разом з обставинами, які пом`якшують та обтяжують покарання, дає суду підстави призначити покарання у виді позбавлення волі на рівні найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 408 КК України.
Суд також враховує, що відносно ОСОБА_3 ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.04.2026 року до останнього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Однак, при долученні матеріалів кримінального провадження, суду не було надано жодного документу про те, коли та в який час був затриманий ОСОБА_3 , в зв`язку з чим судом неможливо встановити строк фактичного затримання обвинуваченого. 
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити раніше обраний – тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись статтею 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Початок строку покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання. 
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - залишити до набрання цим вироком законної сили, але не більше 60 діб з дня ухвалення даного вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення копії вироку.
Вирок суду відповідно до з вимог ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку вручити ОСОБА_3 та прокурору негайно.

Суддя ОСОБА_1