ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 212/15213/25
Провадження № 2/293/380/2026

27 квітня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Збаражського О.М., 
за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
І. СУТЬ ПОЗОВУ
17.02.2026 на виконання вимог ухвали Покровського районного суду міста Кривого Рогу до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав 09.04.2021 між Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2109941296229. 
01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» уклали договір факторингу № 1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало (відступило) ТОВ «Вердикт капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт капітал» прийняло належні ТОВ «Служба миттєвого кредитування» права вимоги до боржників.
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» уклали договір факторингу №10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
В порушення взятих на себе зобов`язань, що виникли на підставі договору №2109941296229 відповідач не надав ні первісному кредитору ні позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 53442,90грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням складає 3000,00грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 50442,90грн.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 17.02.2026 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М. 
19.09.2026 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської відкрито провадження у справі №212/15213/25, розгляду справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначений на 26.03.2026. 
26.03.2026 ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 27.04.2026.
27.04.2026 позивач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. 
Відповідач ОСОБА_1 повторно не прибула в судове засідання, про розгляд справи повідомлялась встановленим порядком. До суду повернувся конверт направлений на зареєстровану адресу проживання відповідача з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.83,87).
Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/18, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
У постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Крім того, відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що було оприлюднено 26.03.2026.
Враховуючи норми ст. 128 ЦПК України, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст. 211, 280 ЦПК України, судом вирішено проведення заочного розгляду справи, про що 27.04.2026 постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 
Судом встановлено, 09.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2109941296229 (а.с.10-12).
В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с. 13-14).
Також матеріали справи містять правила надання фінансових кредитів ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в редакції від 01.01.2021 (а.с. 15-17).
ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 3000,00грн. шляхом перерахування на банківську картку НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» про успішність операції від 04.11.2025 (а.с. 22).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2109941296229, наданого первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн, а ТОВ «Служба миттєвого кредитування» проводило щоденне нарахування процентів за користування кредитними коштами згідно умов договору (а.с. 19-20).
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» уклали договір факторингу № 1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало (відступило) ТОВ «Вердикт капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт капітал» прийняло належні ТОВ «Служба миттєвого кредитування» права вимоги до боржників (а.с.23-33).
Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників 03.12.2021 до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021, реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021, витягу з додатку №3 до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, реєстр боржників, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги, серед іншого, за кредитним договором №2109941296229 до ОСОБА_1 (а.с.32, 33, 34-36, 48).
За розрахунком ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором №2109941296229 станом на 10.01.2023 становить 53442,90 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням складає 3000,00грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 50442,90грн. (а.с. 21).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі і до відповідача (а.с.37-47).
За умовами зазначеного договору право вимоги вважається відступленим (переданим) первісним кредитором та набутим (прийнятим) новим кредитором в день належного підписання акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (п. 5.2).
Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників від 10.01.2023 до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023, акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, реєстру боржників від 10.01.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» передало ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників ТОВ «Вердикт Капітал», серед іншого, за кредитним договором №2109941296229 до ОСОБА_1 (а.с.49,50-51, 52, 53-55).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023, позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 53442,90 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням складає 3000,00грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 50442,90грн. (а.с. 57).
ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ та ВИСНОВКИ СУДУ
Нормою п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1ст.205 ЦК України).
Положеннями ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Матеріалами справи підтверджується укладення відповідачем з первісним кредитором кредитного договору №2109941296229, отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 3000,00 грн, та нарахування ТОВ «Служба миттєвого кредитування» процентів за користування кредитними коштами згідно умов договору.
Однак, аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, суд вважає, що такі не підтверджують вимоги саме позивача за кредитним договором №2109941296229 від 09.04.2021, адже позивачем не надано жодних доказів на підтвердження проведення оплати (підтвердження факту відступлення права вимоги) за договором факторингу №1-12 від 01.12.2021.
При цьому розділом 2 договору факторингу №1-12 визначено, що за договором клієнт ТОВ – первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60183678,63грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти праве грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (а.с.23).
Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 (справа № 301/2368/14-и) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.
На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимога до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. 
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06.09.2023 у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26.01.2022 у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21).
Крім того, як відзначив у постанові № 916/2286/16 від 17.01.2020 Верховний Суд, відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем не доведений належними доказами факт переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» права грошової вимоги за кредитним договором №2109941296229 від 09.04.2021 у заявленому розмірі, що є його процесуальним обов`язком.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не доведені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.
ІV. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. 
Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Позивач: 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», 
місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306
код ЄДРПОУ 44276926

Відповідач: 
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 
адреса фактичного місця проживання: 
АДРЕСА_1 
РНОКПП НОМЕР_2 

Повне рішення складено та підписано 27.04.2026. 

Суддя 	Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ