Справа № 755/24814/25
Провадження № 2/357/3157/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

03 червня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Орєхова О. І. ,
за участі секретаря – Кича М. В.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2025 року, адвокат Проніна Ольга Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи наступним.
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у подружжя народилася неповнолітня дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2015 року по справі № 357/13498.
Після того, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.10. 2015 р. по справі № 357/13497/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від доходів щомісячно починаючи з 16.09.2015 р. і до його повноліття. 
У зв`язку із реєстрацію наступного шлюбу, ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
В межах виконавчого провадження № 71583373 Деснянським ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції (м.Київ) стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 . 
Дане судове рішення виконується частково у зв`язку із тяжким матеріальним становищем позивача, зменшенням доходів, а також перебуванні на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, які народилися після ухвалення судового рішення, та матір інваліда, тому він змушений звернутися із позовною заявою до суду, і обґрунтовується таким.
Після ухвалення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 20.10.2015 р. по справі № 357/13497/15-ц, в сімейному житті позивача відбулись певні зміни, про які повідомляє наступне.
Позивач спільно проживав без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 та від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.10.2010 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (додається), та сплачує також аліменти на користь неповнолітнього сина ОСОБА_8 , що підтверджується рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 09.12.2014 по справі 305/2285/14-ц, яким стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у подружжя народилася неповнолітня дитина - син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.12.2018 року, видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва про розірвання шлюбу від 12.04.2021року по справі № 754/1579/21.
Позивач у добровільному порядку щомісячно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_10 у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, заборгованості по сплаті аліментів не має. Даний факт підтверджується заявою ОСОБА_9 від 24.10.2025 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського МНО Лештаковою І.Є. за р. № 1832.
На теперішній час матеріальне становище позивача змінилося в гіршу сторону, оскільки на утриманні позивача окрім трьох синів перебуває мати інвалід 3 груші ОСОБА_11 . Таким чином сплачуються одночасно аліменти на трьох, неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 - 1/4 частина від усіх доходів щомісячно; ОСОБА_7 - 1/4 частина від усіх доходів щомісячно та ОСОБА_10 - 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.
Крім того, з початку введення воєнного стану позивач перестав отримувати дохід та за 12 місяців 2022 року він становив всього 16934,50 грн, якого вистачало лише на забезпечення харчування позивача, а ще й необхідно допомагати матеріально своїм батькам похилого віку. 
За таких підстав, позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітню дитину ОСОБА_4 , оскільки сукупний розмір аліментів перевищує 50% його сукупного доходу та платник аліментів перебуває у скрутному матеріальному становищі. Сукупність даних обставин не дозволяє йому сплачувати аліменти на користь відповідачів в розмірі 1/4 частини доходу на кожну дитину, тому позивач змушений звернутися із даним позовом про зменшення розміру аліментів до розміру 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2015 р. по справі № 357/13497/15-ц, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2015 року до досягнення дитиною повноліття - шляхом зменшення їх розміру до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно. Відкликати виконавчий лист, що виданий на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2015 року по справі № 357/13497/15-ц. Стягнути з ОСОБА_12 користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді ( а. с. 1-3 ).
Після здійснення суддею Дніпровського районного суду м. Києва запиту на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України ( а. с. 28 ), ухвалою від 22.12.2025 справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, направлено за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 29-30 ).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 44-45 ) та матеріали передані для розгляду, отриманні суддею 30.01.2026.
Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у справах № 676/2582/23 та № 752/1058/23) наголошує, що спори, які виникають із сімейних відносин (до яких належить зменшення аліментів), не можуть розглядатися в порядку спрощеного провадження.
Так, в постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 676/2582/23 (провадження № 61-17837св23 )Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що процесуальне питання щодо неможливості розгляду спорів про зменшення розміру аліментів на дитину у порядку спрощеного позовного провадження вже перебувало на розгляді Верховного Суду.Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року в справі№ 682/2454/22-ц (провадження № 61-10748св23), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що ураховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі (зменшення розміру аліментів), вонає справою, що виникає із сімейних правовідносин, а отже, відповіднодо пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатисяв порядку спрощеного позовного провадження.Аналогічний правовий висновок щодо вирішення вказаного процесуального питання викладено в постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23. Усупереч вищенаведеним нормам процесуального права та правовим висновкам Верховного Суду суд першої інстанції розглянув і вирішив справу у спорі, що виникає із сімейних правовідносин, в порядку спрощеного позовного провадження.Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на те, що в справі спір виник із сімейних відносин та не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а тому ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді від 03 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Призначено підготовче судове засідання у справі на 13.03.2026 ( а. с. 49-50 ).
03.02.2026 судом отримано відзив, зареєстрований за вх. № 7148 ( а. с. 52-54 ).
Відзив відповідача обґрунтований тим, що зменшення аліментів суперечить інтересам дитини. Позивач не проживає з дитиною, не бере участі у її вихованні, обмежився лише сплатою аліментів. У сі витрати несе відповідач. Позивач не довів істотного погіршення матеріального стану, не надав доказів відсутності доходу за кордоном, а перебування платника за кордоном не є підставою для зменшення аліментів. Просила відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 
23.02.2026 судом отримано від відповідача заперечення на позовну заяву, зареєстровані за вх. № 11735 ( а. с. 61-62 ).
Ухвалою суду від 05.03.2026 задоволено клопотання представника позивача про участь в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів ( а. с. 68-69 0.
Протокольною ухвалою від 13.03.2026 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 21.04.2026 ( а. с. 72-76 ).
17.03.2026 судом отримано від представника відповідача додаткові пояснення у справі, зареєстровані за вх. № 17147 ( а. с. 84-87 ).
21.04.2026 визнано неявку позивача без поважних причин та відкладено розгляд справи на 29.05.2026 ( а. с. 91 ).
В судове засідання 29.05.2026 учасники справи не з`явились.
29.05.2026 судом отримано клопотання, зареєстроване за вх. № 34684, в якому представник позивача ОСОБА_13 просила провести судове засідання за відсутності позивача та його представника ( а. с. 95-96 ).
Відповідач в судове засідання 29.05.2026 не з`явилась, звертаючись з додатковими поясненнями 17.03.2026, представник відповідача Кабула І.Ю. просила розгляд справи проводити без участі відповідачки, враховуючи письмові пояснення.
Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).
В свою чергу, учасники справи скористувалися вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України.
Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Інших заяв та клопотань з боку учасників справи на час розгляду справи не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, щосторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2015 по справі № 357/13498 ( а. с. 7-8 ).
Встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у подружжя народилася неповнолітня дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 16 ).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2015 по справі № 357/13497/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку ( доходу ), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 16.09.2015 і до його повноліття ( а. с. 20 ).
На підставі вказаного рішення, видано виконавчий лист ( а. с. 9-10 ).
У зв`язку із реєстрацію наступного шлюбу, ОСОБА_14 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », про що свідчить Актовий запис про шлюб ( а. с. 8-9 ).
В межах виконавчого провадження № 71583373 Деснянським ВДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , про що свідчить наявна в матеріалах справи постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.04.2023 ( а. с. 12-13 ).
Відповідно до доданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 , станом на 01.11.2025 загальний розмір заборгованості становить 331 690,40 грн ( а. с. 13-14 ).
Позивач зазначав у позовній заяві, що після ухвалення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 20.10.2015 по справі № 357/13497/15-ц, в сімейному житті позивача відбулись певні зміни, а саме від спільного проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.10.2010 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 15 на звороті), та сплачує також аліменти на користь неповнолітнього сина ОСОБА_8 , що підтверджується рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 09.12.2014 по справі 305/2285/14-ц, яким стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 19 ).
Крім того, зазначав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 у них народилася неповнолітня дитина - син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.12.2018 року, видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві ( а. с. 16 на звороті ).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва про розірвання шлюбу від 12.04.2021 року по справі № 754/1579/21 ( а. с. 18 ).
Позивач зазначав у позові, що у добровільному порядку щомісячно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_10 у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, заборгованості по сплаті аліментів не має, що підтверджується заявою ОСОБА_9 від 24.10.2025 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського МНО Лештаковою І.Є. за р. № 1832 (а. с. 3 на звороті).
Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітню дитину ОСОБА_4 , оскільки сукупний розмір аліментів перевищує 50% його сукупного доходу та платник аліментів перебуває у скрутному матеріальному становищі, сукупність даних обставин не дозволяє йому сплачувати аліменти на користь відповідачів в розмірі 1/4 частини доходу на кожну дитину, тому позивач змушений звернутися із даним позовом про зменшення розміру аліментів до розміру 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. 
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Отже, в прохальній частині позивачем ставиться вимога змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, а саме змінити 1/4 частину аліментів на 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць.
Зміна способу і розмір стягнення аліментів передбачена ст. 181 СК України.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.
При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц.
Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім зміни розміру, законодавство допускає зміну способу стягнення коштів. Так, згідно зі статтею 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Отже суд звертає увагу, що право на звернення до суду стосовно зміни розміру аліментів належить обом сторонам аліментного зобов`язання, тоді як право ініціювати зміну способу їх стягнення закон надає виключно одержувачу.
Згідно норми матеріального права, яка викладена вище, спосіб стягнення аліментів може змінювати лише ОСОБА_2 , як отримувач аліментів.
Одержувач аліментів має перевагу в обранні того чи того способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням.
Разом з тим, посилання позивача на позицію Верховного Суду України, що міститься в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження», є такими, що не узгоджуються з чинною на сьогодні редакцію ч. 3 ст. 181 СК України, зміненою після 08.07.2017.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач фактично заявив вимогу про зміну способу стягнення аліментів, як на підставу її задоволення, покликаючись на зміни свого сімейного та матеріального стану.
Суд роз`яснює, що такі вимоги ініціатора позову суперечать чинному законодавству.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ було внесено зміни у Сімейний кодекс України.
Відповідно до абз. другого ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.
У свою чергу, платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Позивач ОСОБА_1 не заявляв вимог про зменшення розміру аліментів у межах способу їх стягнення, який визначений відповідним судовим рішенням.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, згідно із законодавством України, виключне право вимагати зміни способу присудження аліментів (наприклад, з відсотка від доходу на фіксовану суму) має одержувач. Платник аліментів позбавлений можливості вимагати зміни самого способу безпосередньо, проте він має право через суд вимагати зменшення розміру аліментів (наприклад, шляхом трансформації відсоткових відрахувань у фіксовану суму, якщо доходи стали нестабільними).
Так, Верховний Суд у постанові 18 вересня 2019 року в цивільній справі №755/14073/16-ц підтвердив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення, тобто зменшення або збільшення розміру аліментів, однак позивачем цих вимог заявлено не було, а суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог, тому зменшити розмір аліментів у спосіб інший, ніж просить позивач, неможливо.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогійна позиція викладена і в постанові Рівненського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 27 лютого 2025 року у справі № 570/4535/24 (провадження № 22-ц/4815/325/25).
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.
Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 08.12.2025 ( а. с. 24 ).
Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вищевказаному розмірі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 51, 124 Конституції України, ст. 179, ст. ст. 180-183 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 32, 81,89, 131, 141, 211, 247, 263-265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).
Повний текст судового рішення складено 03 червня 2026 року з урахуванням вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України. 

Суддя 	О. І. Орєхов