ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 квітня 2026 року міста Київ 
Справа № 382/2526/25
Апеляційне провадження № 33/824/1877/2026
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пузіна Дениса Миколайовича на постанову Яготинського районного суду Київської області від 18 лютого 2026 року (суддя Кисіль О.А.)
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який не працює, РНОКПП: НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ 

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 507741, 09.11.2025 о 04 годині 15 хвилини гр. ОСОБА_1 на автодорозі Київ-Харків 120 км. керував транспортним засобом ВАЗ 21053 д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу «Alkotest Drader 6820». Результат огляду позитивний та становить 1,70 проміле, тест №1786 від 09.11.2025. Своїми діями порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Яготинський районний суд Київської області постановою від 18 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнав винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнув судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Пузін Д.М. 27 лютого 2026 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального й процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що працівники поліції не вручили ОСОБА_1 направлення на огляд, чим позбавили його права оскаржити результати медичного огляду стан сп`яніння на місці зупинки (п. 8 розділ 2 Інструкції).
Відомості про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння не відповідають дійсності у зв`язку із відсутністю дозволу до застосування «Драгеру 6820» МОЗ та Держспоживстандарту (п. 6 ч. 1 Інструкції).
Відеозапис є недопустимим доказом, оскільки він не є безперервним, що є наслідком втручання працівника поліції в нього шляхом зміни/редагування, а тому існують сумніви в автентичності запису.

У судове засідання ОСОБА_1 чи його захисник - адвокат Пузін Д.М. повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, а саме ОСОБА_1 отримав судову повістку поштою 07 квітня 2026 року, його захиснику - в електронний каібнет ЄСІТС та на електронну пошту 01 квітня 2026 року.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з огляду на таке. 

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9); водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9. «а»).
Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що подія та склад адміністративного правопорушення та наявність вини у діях ОСОБА_1 доводяться поданими уповноваженим органом матеріалами, де міститься:
- протокол та його копія про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №507741 від 09.11.2025, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06.11.2015 року № 1376;
- картка обліку адміністративного правопорушення;
- копія постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6114638 від 09.11.2025 за ч. 1 ст. 126 КупАП;
- рапорт поліцейського батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Д. Довбенко від 09.11.2025;
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- роздруківка з мобільного принтеру Drager mobale printer про результат проходження огляду на приладі «Alkotest Drader 6820» тест №1786 від 09.11.2025 з результатом 1,70 проміле;
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів;
- свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки;
- довідка БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП від 09.11.2025 щодо отримання посвідчення водія та відсутності в діях ОСОБА_1 повторності протягом року вчинення правопорушення за ст. 130 КУпАП;
- компакт-диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, де зафіксовано подію, у зв`язку з якою відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Установлення події та складу адміністративного правопорушення відбулося відповідно до приписів ст. 266 КУпАП та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо невручення ОСОБА_1 направлення на огляд є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку вручення водієві письмового направлення на проходження огляду на стан сп`яніння. Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння, поліцейський направляє таку особу до закладу охорони здоров`я. Водночас згідно з пунктом 9 розділу ІІ цієї Інструкції поліцейський забезпечує доставку особи до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду. Таким чином, процедура передбачає вчинення поліцейським організаційних дій щодо направлення та доставки особи, а не вручення їй відповідного письмового документа. 
Окрім цього, складення направлення як такого відбувається лише у випадку незгоди особи з результатами огляду. Водночас із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 із результатами огляду погодився, про що також поставив свій підпис на чеку «Драгера».
Посилання скаржника на пункт 8 розділу ІІ Інструкції № 1376 є помилковим, оскільки зазначена норма регулює порядок вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення, а не направлення на огляд. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію протоколу, про що свідчить його підпис, а тому вимоги законодавства в цій частині дотримано.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності дозволу МОЗ та Держспоживстандартe на використання приладу «Alcotest Drager 6820» також є необґрунтованими, оскільки змінами до Інструкції № 1452/735, затверджених спільним наказом МВС та МОЗ України від 16 травня 2025 року № 338/825 у розділі II Інструкції у пункті 1 слова «, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом» виключено.
Наразі, відповідно до абзацу другого пункту 6 розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння може проводитися поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. Згідно з пунктом 3 розділу ІІ цієї Інструкції такі засоби повинні мати, зокрема, сертифікат відповідності або перевірки типу, декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку. У матеріалах справи є свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 0568 103 25 від 20 травня 2025 року, чинне до 20 травня 2026 року, яким підтверджено, що прилад «Alcotest 6820» відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019. Отже, зазначений технічний засіб є придатним до застосування, а тому доводи скаржника про відсутність дозволу уповноважених органів не спростовують допустимості отриманих результатів огляду.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості відеозапису у зв`язку з його нібито перериванням та втручанням працівників поліції також є необґрунтованими. 
Долучений відеозапис складається з двох частин, що зумовлено технічними особливостями роботи нагрудних відео реєстраторів, які здійснюють автоматичний поділ запису на файли обмеженої тривалості. При цьому скаржник не зазначає, які саме обставини були видалені або змінені, не наводить жодних доказів втручання у відеозапис та не обґрунтовує, яким чином це могло вплинути на встановлення фактичних обставин справи. 
За таких обставин відсутні об`єктивні підстави сумніватися в автентичності та цілісності цього доказу.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовує, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності. 
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. 
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову. 
За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана постанова залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пузіна Дениса Миколайовича - залишити без задоволення. 
Постанову Яготинського районного суду Київської області від 18 лютого 2026 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя О. В. Желепа