ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року м. Львів	справа № 380/13416/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» до Одеської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» (позивач/ТОВ «Спілка пекарських центрів») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Одеської митниці Державної митної служби України (відповідач/Одеська митниця/митниця/митний орган), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2025 року № UA500500/2025/000220/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000437;
- судові витрати покласти на відповідача.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що прийняте Одеською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2025 року № UA500500/2025/000220/2 та складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000437 (далі - також спірні/оскаржувані рішення) є протиправними, оскільки під час митного оформлення імпортованого товару митному органу був наданий пакет документів, серед яких, контракт від 30 травня 2016 року № 30-05 та специфікація від 11 лютого 2025 року № 75 до контракту, рахунок-фактура від 21 березня 2025 року № GSE/G/677/24-25, платіжна інструкція в іноземній валюті від 05 березня 2025 року № 1591, платіжна інструкція в іноземній валюті від 06 травня 2025 року № 1627. Позивач вказує, що в поданих під час митного оформлення придбаного товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті та була сплачена за цей товар, а зауваження митниці, наведені у спірному рішенні, є суто формальними. Позивач відзначає, що приписи законодавства зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Саме ж собою припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товару, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення. Оскаржуване рішення митниці про коригування митної вартості товару не відповідає вимогам закону за формою та змістом. Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості ніяк не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від низки обставин і визначається в кожному конкретному випадку. Митний орган безпідставно не взяв до уваги наданий йому висновок експерта під час визначення митної вартості товарів. Оскільки позивачем були надані для митного оформлення товару всі документи, необхідні для визначення його митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість товару та її складові частини, не містять розбіжностей тощо, відмова відповідача у розмитненні товару за митною декларацією є неправомірною, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та мають бути скасовані судом.
З огляду на наведене просить адміністративний позов задовольнити повністю.
У позовній заяві позивач вказує, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 50000,00 грн та робить заяву про те, що докази на підтвердження розміру усіх понесених судових витрат у зв`язку із розглядом вказаної справи, зокрема, пов`язаними з наданням правничої допомоги, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду з дотриманням вимог щодо надіслання таких доказів.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує повністю з тих же підстав, які зазначені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів. Спростовуючи позов, зазначає також, що надані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або повинна бути сплачена за ці товари, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості відповідно до умов частини першої статі 54 Митного кодексу України (далі - МК України) та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Встановлені митним органом розбіжності усунені не були. Декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України. Оскільки в документах, які були надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією, містились розбіжності та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або повинна бути сплачена за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини відповідно до пункту 2 частини шостої статті 54 МК України були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом щодо товарів застосовано другорядний метод (метод 2б). У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. Ураховуючи вищевикладені причини та положення частини шостої статті 54, статті 256 МК України, Одеська митниця склала спірну картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та роз`яснила вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
З огляду на наведене в задоволенні позову просить відмовити повністю.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (у попередньому розрахунку 50000,00 грн) відповідач зазначає, що гонорар представника позивача за надану правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн є завищеним, становить надмірний тягар для нього, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності та співмірності.
На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, у якій, окрім аргументів, наведених у позовній заяві, резюмує, що відповідачем не доведено, що документи, подані позивачем для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що твердження позивача про надання достовірних даних не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки під час митного оформлення були виявлені розбіжності в наданих ТОВ «Спілка пекарських центрів» документах, про що зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, тому відповідні покликання позивача є безпідставними.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 07 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 14 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача належно засвідчену копію митної декларації, яка слугувала джерелом інформації для коригування митної вартості у спірному рішенні.
Ухвалою суду від 30 липня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. 
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Між ТОВ «Спілка пекарських центрів», Україна (Покупець) та компанією «G. S. Exports», Індія (Продавець) було укладено Контракт від 30 травня 2016 року № 30-05 (надалі - Контракт). 
Відповідно до пункту 1.1 Контракту згідно з цим контрактом погоджено, що Продавець продає, а Покупець купує продукцію в асортименті, по цінах та технічних умовах, вказаних у специфікаціях, які є невід`ємною частиною Контракту. 
Згідно з пунктом 2.4 Контракту Продавець гарантує, що кількість відправленого Товару буде відповідати кількості, зазначеній в фактурі. 
Відповідно до пункту 3.1 Контракту доставка товару здійснюється відповідно до проформи фактури. 
Згідно з пунктом 3.3 Контракту умови відвантаження вказуються у специфікаціях. 
Відповідно до пункту 4.1 Контракту валюта договору в USD. 
Згідно з пунктом 4.3 Контракту загальна сума контракту складається з суми всіх специфікацій, кожна з яких є невід`ємною частиною даного контракту. 
Відповідно до пункту 5.1 Контракту оплата Товару, поставленого за цим контрактом, здійснюється Покупцем в USD шляхом банківського переказу на рахунок Продавця, який зазначений в фактурі. 
Згідно з пунктом 5.2 Контракту умови оплати вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Контракту. 
Відповідно до пункту 6.1 Контракту Покупець зобов`язаний прийняти товар протягом 15 днів за кількістю і 30 днів за якістю, після одержання вантажу від перевізника на складі покупця в Україні. 
До Контракту укладено 8 додаткових угод (доповнень).
Згідно з умовами Контракту Сторони підписали Специфікацію № 75 від 11 лютого 2025 року до Контракту № 30-05 від 30 травня 2016 року (далі – Специфікація), за умовами якої Продавець продає, а Покупець купує партію Товару (арахіс) вартістю 66517,50 грн.
Для здійснення митного оформлення придбаного товару ТОВ «Ламан Шипінг» від імені ТОВ «Спілка пекарських центрів» подало до Одеської митниці митну декларацію від 21 травня 2025 року № 25UA500500016206U0 та такі документи для підтвердження митної вартості імпортованого товару (зазначені в картці відмови № UA500500/2025/000437):
- пакувальний лист б/н від 21 березня 2025 року;
- рахунок-фактуру (інвойс) від 21 березня 2025 року № GSE/G/677/24-25;
- коносамент від 01 квітня 2025 року № HLCUBO12503AZSQ0;
- автотранспортну накладну від 20 квітня 2025 року № 8197;
- сертифікат про походження товару від 09 квітня 2025 року № FIEO/2025/016/0063911A/0000444;
- статус особи, яка подає митну декларацію № 2;
- загальну декларацію прибуття від 13 травня 2025 року № 25UA141000509897Z0;
- банківські платіжні документи, що стосуються товару від 05 березня 2025 року № 1591 та від 06 травня 2025 року № 1627;
- страховий поліс від 22 березня 2025 року № MES2039035000100;
- доповнення до зовнішньоекономічного (договору) контракту від 29 грудня 2022 року № 8;
- специфікацію від 11 лютого 2025 року № 75;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 30 травня 2016 року № 30-05;
- договір про надання послуг митного брокера від 24 квітня 2025 року № 24-04-2025;
- заяву декларанта про незастосування обмежень щодо випуску товарів, встановлених Законом України «Про державну систему біобезпеки при створенні, випробуванні, транспортуванні та використанні генетично модифікованих організмів» GMO CERTIFICATE б/н від 01.04.2025;
- інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) № 12889334.
Також на вимогу митного органу позивач додатково надав прайс-лист від 11 лютого 2025 року та висновок експерта від 26 травня 2025 року № 20-43/05-2025.
За результатами розгляду митної декларації від 21 травня 2025 року № 25UA500500016206U0 та наданих документів митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2025 року № UA500500/2025/000220/2 та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000437. 
У рішенні Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2025 року № UA500500/2025/000220/2 в графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено таке: «До митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів були подані наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 21.03.2025 № GSE/G/677/24-25, контракт від 30.05.2016 № 30-05 та інші документи.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 МКУ, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п. 3 ст. 53 МКУ), а саме:
1. Рахунок-фактуру від 21.03.2025 № GSE/G/677/24-25 надано на двох аркушах, на одному загальну суму зазначено 30120 USD, на іншому 24096 USD та в якому не зазначено відомості про товар;
2. В коносаменті від 01.04.2025 № HLCUBO12503AZSQ0 відсутній підпис та печатка перевізника;
3. В графі 23 автотранспортної накладної від 20.04.2025 № 8197 відсутній підпис перевізника;
4. Сума, яка зазначена в банківських платіжних документах від 05.03.2025 № 1591 та від 06.05.2025 № 1627, не відповідає сумі, зазначеній в рахунку-фактурі (13303,50 USD, 53214 USD, а в рахунку-фактурі зазначено 30120 USD);
5. В графі 70 банківських платіжних документах від 05.03.2025 № 1591 та від 06.05.2025 № 1627 наявне посилання лише на контракт від 30.05.2016 № 30-05 у зв`язку із чим неможливо ідентифікувати документи саме із цією партією товару;
6. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, та банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури не надано. 
Враховуючи вищезазначене, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку яких товарів, митна вартість визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) банківські платіжні документи, що. стосуються оцінюваного товару;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
9) копію митної декларації країни відправлення, переклад митної декларації країни відправлення на українську мову згідно статті 254 МКУ.
У відповідності до частини 6 статті 53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
26.05.2025 о 21:11 хв. (в неробочий час) до митниці надійшов лист декларанта № 22 від 26.05.25, який був направлений шляхом використання інформаційних технологій, щодо направлення додаткових документів (прайс-листа та висновку експерта щодо ціни товарів) та яким повідомлено, що більше документів додаватись не буде. 
Таким чином, розбіжності не усунені та не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ. Відповідно до ч. 1 ст. 55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МКУ, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Згідно з частиною 6 статті 54 митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі:
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ.
За результатом проведеної консультації шляхом обміну електронними повідомленнями між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості було обрано другорядний метод визначення митної вартості - за ціною угоди аналогічних товарів. 
Відповідно до п. 2 ст. 58 у випадку, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п. 3 ст. 58 застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. В митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами, однак наявна інформація щодо митної вартості подібних (аналогічних) товарів, тому відповідно до статей 59, 60 МКУ можливо застосувати метод за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. 
З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим по товару № 1 - 2,01 дол. США/кг (МД від 15.04.2025 № UA209230/2025/35100), ніж заявлено декларантом - 1,38 дол. США/кг, по товару № 2 - 3,97 дол. США/кг (МД від 04.04.2025 № UA100430/2025/582398), ніж заявлено декларантом - 2,00 дол. США/кг. Декларанту роз`яснено права, викладені у п. 3 ст. 52 МКУ, на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч. 7 ст. 55 МКУ. Та роз`яснено права на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього МКУ або суду».
Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, уважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Предметом розгляду у цій справі є правомірність прийнятого Одеською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2025 року № UA500500/2025/000220/2 та складеної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000437.
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).
Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Приписами статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами першою, другою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (частини п`ята, сьома статті 58 МК України).
Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. 
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).
Частиною другою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частина п`ята статті 53 МК України містить норми, відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, а частина шоста передбачає, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
За змістом положень статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки. 
Основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)». МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього Кодексу. 
Обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант під час митного оформлення імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. 
Митний орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у разі обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає контролюючому органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Водночас повноваження митного органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених статтею 53 МК України документів. Ненадання декларантом витребуваних митним органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у разі, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив у низці постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18, від 06 травня 2020 року у справі № 140/1713/19, від 17 січня 2022 року у справі № 520/2000/19.
Одночасно з цим суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України, а саме статтею 53 цього Кодексу, заборонено, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 820/3231/16.
У цій справі суд встановив, що на підтвердження заявленої митної вартості придбаних товарів за основним методом позивач надав митному органу такі документи (зазначені у спірній картці відмови): пакувальний лист б/н від 21 березня 2025 року; рахунок-фактуру (інвойс) від 21 березня 2025 року № GSE/G/677/24-25; коносамент від 01 квітня 2025 року № HLCUBO12503AZSQ0; автотранспортну накладну від 20 квітня 2025 року № 8197; сертифікат про походження товару від 09 квітня 2025 року № FIEO/2025/016/0063911A/0000444; статус особи, яка подає митну декларацію № 2; загальну декларацію прибуття від 13 травня 2025 року № 25UA141000509897Z0; банківські платіжні документи, що стосуються товару від 05 березня 2025 року № 1591 та від 06 травня 2025 року № 1627; страховий поліс від 22 березня 2025 року № MES2039035000100; доповнення до зовнішньоекономічного (договору) контракту від 29 грудня 2022 року № 8; специфікацію від 11 лютого 2025 року № 75; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 30 травня 2016 року № 30-05; договір про надання послуг митного брокера від 24 квітня 2025 року № 24-04-2025; заяву декларанта про незастосування обмежень щодо випуску товарів, встановлених Законом України «Про державну систему біобезпеки при створенні, випробуванні, транспортуванні та використанні генетично модифікованих організмів» GMO CERTIFICATE б/н від 01.04.2025; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) № 12889334.
Також на вимогу митного органу позивач додатково надав прайс-лист від 11 лютого 2025 року та висновок експерта від 26 травня 2025 року № 20-43/05-2025. 
Проте в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів митний орган вказав на невідповідності (розбіжності) у поданих декларантом до митного оформлення документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Оцінюючи такі твердження митного органу (наведені у спірному рішенні), суд зазначає таке.
Митний орган вказав, що «рахунок-фактуру від 21.03.2025 № GSE/G/677/24-25 надано на двох аркушах, на одному загальну суму зазначено 30120 USD, на іншому 24096 USD та в якому не зазначено відомості про товар».
Щодо цього суд зазначає, що у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 21 березня 2025 року № GSE/G/677/24-25 міститься посилання на специфікацію від 11 лютого 2025 року № 75 до контракту № 30-05 від 30 травня 2016 року, яка була надана позивачем до митного оформлення. У зазначеній специфікації чітко зазначено відомості про придбану позивачем партію товару та його вартість. 
Тож доводи митного органу в цій частині суд відхиляє.
Митний орган вказав, що «сума, яка зазначена в банківських платіжних документах від 05.03.2025 № 1591 та від 06.05.2025 № 1627, не відповідає сумі, зазначеній в рахунку-фактурі (13303,50 USD, 53214 USD, а в рахунку-фактурі зазначено 30120 USD)».
Щодо цього позивач у позовній заяві пояснює таке: згідно з умовами Контракту Сторони підписали специфікацію № 75 від 11 лютого 2025 року до Контракту № 30-05 від 30 травня 2016 року, за умовами якої Продавець продає, а Покупець купує партію товару на суму 66517,50 доларів США. Умови оплати: 20% передоплата і 80% балансова оплата по копіях документів до прибуття в Одесу. 
Оплата придбаної партії товару була проведена у порядку, визначеному цією специфікацією: 
1) 20% передоплати, а саме 13303,50 долари США були сплачені згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті № 1591 від 05 березня 2025 року; 2) 80% балансової оплати, а саме 53214,00 доларів США були сплачені згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті № 1627 від 06 травня 2025 року.
У зв`язку з тим, що в постачальника одночасно було замовлено партію товару, що складалась із двох контейнерів згідно зі специфікацією № 75 від 11 лютого 2025 року на загальну суму 66517,50 доларів США, передплата в розмірі 20% сплачена від загальної вартості партії товару і становить 13303,50 доларів США, відповідно і балансовий платіж у розмірі 80% був виконаний відповідно до вартості всієї партії на суму 53214,00 доларів США. 
В рахунку-фактурі (iнвойсі) № GSE/G/677/24-25 від 21 березня 2025 року на першій сторінці вказана загальна сума вартості товару 30120,00 доларів США, яка включає морську доставку та страхування вантажу до порту Чорноморськ, Україна, друга сторінка рахунку-фактури (інвойсу) містить інформацію про балансовий платіж 24096,00 доларів США, який обчислюється як загальна сума вартості товару мінус сума попередньої оплати за товар 6024,00 доларів США. 
В рахунку-фактурі (iнвойсі) № GSE/G/677/24-25 від 21 березня 2025 року є посилання на специфікацію № 75 від 11 лютого 2025 року до Контракту № 30-05 від 30 травня 2016 року, що вказує на очевидний зв`язок між рахунком-фактурою (інвойсом), специфікацією та платіжними інструкціями. 
Стосовно другого контейнера, то варто зазначити про інший рахунок-фактуру (інвойс) № GSE/M/225/24-25 від 10 березня 2025 року, у якому є вказівка на специфікацію № 75 від 11 лютого 2025 року до Контракту № 30-05 від 30 травня 2016 року. Цей рахунок містить перелік товару (родзинки, насіння кунжуту), який передбачено згаданою специфікацією, на суму 36397,50 доларів США. 
30120,00 доларів США, які передбачені рахунком-фактурою (iнвойсом) № GSE/G/677/24-25 від 21 березня 2025 року плюс 36397,50 доларів США, які передбачені рахунком-фактурою (інвойсом) № GSE/M/225/24-25 від 10 березня 2025 року, разом становлять 66517,50 доларів США загальної вартості партії товару, яка передбачена специфікацію № 75 від 11 лютого 2025 року до Контракту № 30-05 від 30 травня 2016 року. 
Митне оформлення товару, який перевозився другим контейнером, відбулося без будь-яких зауважень з боку митного органу, що підтверджується митною декларацією № 25UA500500016960U3 від 27 травня 2025 року на суму 36397,50 доларів США.
Отже, суд ураховує наведені пояснення позивача, оскільки вони повністю підтверджуються дослідженими судом під час розгляду цієї справи доказами та не спростовані відповідачем, а відповідні доводи митного органу - відхиляє.
Митний орган вказав, що «в графі 70 банківських платіжних документах від 05.03.2025 № 1591 та від 06.05.2025 № 1627 наявне посилання лише на контракт від 30.05.2016 № 30-05, у зв`язку із чим неможливо ідентифікувати документи саме із цією партією товару».
Щодо цього суд зазначає, що до митного оформлення, окрім вказаних платіжних інструкцій в іноземній валюті від 05 березня 2025 року № 1591 та від 06 травня 2025 року № 1627, які містять посилання на Контракт № 30-05 від 30 травня 2016 року, позивач подав специфікацію від 11 лютого 2025 року № 75 до контракту № 30-05 від 30 травня 2016 року, яка містить відомості про придбану позивачем партію товару та його вартість, а також рахунок-фактуру (інвойс) № GSE/G/677/24-25 від 21 березня 2025 року, який місить посилання як на вказані специфікацію, так і контракт. 
Отже, надані позивачем банківські платіжні документи, що стосуються товару від 05 березня 2025 року № 1591 та від 06 травня 2025 року № 1627, повністю можна ідентифікувати зі спірною партією імпортованого позивачем товару, з огляду на сукупність поданих позивачем до митного оформлення документів. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 грудня 2024 року у справі № 380/19286/23.
Зважаючи на вказане, суд відхиляє доводи митного органу в цій частині.
Митний орган вказує, що «в коносаменті від 01.04.2025 № HLCUBO12503AZSQ0 відсутній підпис та печатка перевізника».
Щодо цього позивач пояснює, що за спірною поставкою товару був виданий «реліз» коносаменту, так званий телекс-реліз (Telex Release), що у морських перевезеннях означає процедуру, яка дозволяє одержувачу отримати вантаж у порту призначення без надання оригінального коносаменту. Зазвичай для отримання вантажу необхідно пред`явити оригінал коносаменту, але телекс-реліз дозволяє уникнути цього, прискорюючи процес видачі вантажу. Тому у розглядуваній ситуації оригінал коносаменту не видавався, а був наявний лише внутрішній електронний документ судноплавної лінії, який зазвичай не містить ні печаток, ні підписів.
Доводів позивача у цій частині відповідач не спростував.
Водночас суд зазначає, що коносамент - це документ, який видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення та передати його одержувачу. Він є товаророзпорядчим документом і служить підтвердженням укладення договору морського перевезення.
Тобто, коносамент є товаророзпорядчим документом, основною метою якого є підтвердження укладеного між сторонами договору морського перевезення.
Факт доставлення імпортованого позивачем товару до порту у м. Чорноморськ, Україна (тобто реалізація укладеного між сторонами договору морського перевезення) підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується. 
Зважаючи на викладене, суд відхиляє доводи митного органу в цій частині.
Митний орган вказав, що «в графі 23 автотранспортної накладної від 20.04.2025 № 8197 відсутній підпис перевізника».
Суд зазначає, що до митного оформлення відповідно до картки відмови № UA500500/2025/000437 позивач надав автотранспортну накладну від 20 травня 2025 року (а не від 20 квітня 2025 року, як зазначив митний орган у спірному рішенні) за № 8197, у графі 23 якої міститься як штамп, так і підпис перевізника ZIKO LOGISTIC LLC, що повністю спростовує доводи митного органу в цій частині.
Стосовно зауважень митниці щодо ненадання позивачем до митного оформлення документів, які містять відомості про вартість перевезення імпортованих ним товарів суд ураховує таке.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Як видно зі змісту спірної картки відмови позивач до митного оформлення не надав документів, що підтверджують транспортну складову у вартості імпортованих ним товарів, тому митний орган, з огляду саме на цю обставину, мав достатньо підстав для обґрунтованого сумніву в правильності визначення позивачем заявленої митної вартості таких товарів.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
За цих обставин митний орган правомірно запропонував позивачу надати транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Суд зауважує, що таке витребування було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості, необхідністю у зв`язку з цим перевірки даних щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за вказаною позивачем у митній декларації ціною.
Однак, як встановив суд, вищевказаних документів позивач до митного оформлення не надав.
І лише до позовної заяви позивач для підтвердження понесення ним витрат на перевезення імпортованих товарів долучив, окрім укладених договорів на транспортно-експедиторське обслуговування та перевезення вантажів автотранспортом, такі документи:
- рахунок-фактуру № LS-4645734 від 19 травня 2025 року щодо автотранспортних послуг на території України, експедиторської винагороди, транспортно-експедиторського обслуговування на території України на суму 59342,58 грн; 
- акт № ЛШ00-005926 надання послуг від 27 травня 2025 року щодо автотранспортних послуг на території України, експедиторської винагороди, транспортно-експедиторського обслуговування на території України на суму 59342,58 грн; 
- рахунок-фактуру № LS-4647944 від 28 травня 2025 року щодо надання послуг митного брокера на суму 17503,84 грн; 
- акт № ЛШ00-005927 надання послуг від 27 травня 2025 року щодо надання послуг митного брокера на суму 17503,84 грн; 
- рахунок-фактуру № LS-4648052 від 29 травня 2025 року щодо наднормового використання автотранспорту на суму 12477,10 грн; 
- акт № ЛШ00-005935 надання послуг від 27 травня 2025 року щодо наднормового використання автотранспорту на суму 12477,10 грн.
Причину неподання перерахованих вище документів до митного оформлення позивач у позовній заяві пояснює тим, що оскільки між ТОВ «Спілка Пекарських Центрів» та ТОВ «Ламан Шипінг» була укладена Угода про електронний документообіг від 05 травня 2021 року, то ці документи були підписані електронними підписами та скріплені печатками, однак вже після процедури митного оформлення (що підтверджується відповідними квитанціями, долученими до матеріалів справи), тому вони не могли бути надані митному органу разом з іншими документами.
Щодо вказаних пояснень позивача суд зазначає таке.
Частинами восьмою, дев`ятою, десятою статті 55 МК України передбачено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів.
Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому разі митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надане забезпечення сплати митних платежів повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.
Отже, вказаними положеннями статті 55 МК України передбачена процедура, згідно з якою протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа має право надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, а митний орган повинен розглянути такі документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання винести письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості або ж надати обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.
Однак у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували використання позивачем процедури, передбаченої частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 55 МК України, а саме надання митному органу протягом 80 днів з дня випуску імпортованих товарів документів, що містять відомості про вартість їх перевезення (вищевказаних: рахунку-фактури № LS-4645734 від 19 травня 2025 року; акту № ЛШ00-005926 від 27 травня 2025 року; рахунку-фактури № LS-4647944 від 28 травня 2025 року; акту № ЛШ00-005927 від 27 травня 2025 року; рахунку-фактури № LS-4648052 від 29 травня 2025 року; акту № ЛШ00-005935 від 27 травня 2025 року), з огляду на ту обставину, що ці документи були оформлені вже після завершення процедури митного оформлення та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості.
Наведене у сукупності безумовно вказує на те, що у митного органу як під час процедури митного оформлення, так і після її завершення та протягом 80 днів з дня випуску імпортованих товарів були відсутні документи, що містили відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
За цих обставин, суд не може враховувати додані позивачем до позовної заяви документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок-фактуру № LS-4645734 від 19 травня 2025 року, акт № ЛШ00-005926 від 27 травня 2025 року, рахунок-фактуру № LS-4647944 від 28 травня 2025 року, акт № ЛШ00-005927 від 27 травня 2025 року, рахунок-фактуру № LS-4648052 від 29 травня 2025 року, акт № ЛШ00-005935 від 27 травня 2025 року), оскільки вони не були надані митному органу ні у процедурі митного оформлення, ні у процедурі, передбаченій частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 55 МК України, тобто такі не оцінювалися митним органом взагалі.
Своєю чергою, відсутність у митного органу документів, що містили відомості про вартість перевезення імпортованих позивачем товарів під час процедури їх митного оформлення, давала митниці достатні правові підстави для застосування приписів пункту 2 частини шостої статті 54 МК України, відповідно до якого митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, зокрема неправильно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або повинна бути сплачена за ці товари.
Отже, у спірній ситуації в митного органу були обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої позивачем митної вартості імпортованих товарів саме через непідтвередження їх транспортної складової, а тому митний орган мав законні підстави для витребування у позивача додаткових документів з метою підтвердження заявленої ним митної вартості цих товарів та, з огляду на факт їх неподання на вимогу митниці у встановлений строк, - наступного коригування такої вартості.
З огляду на вказане суд уважає, що відповідач правомірно перейшов до процедури коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів згідно з митною декларацією від 21 травня 2025 року № 25UA500500016206U0. 
Оцінюючи, водночас, оскаржуване рішення про коригування митної вартості імпортованих товарів у частині, що стосується визначення їх митної вартості, суд ураховує таке.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що митний орган з метою коригування заявленої позивачем митної вартості імпортованих ним товарів застосував метод 2б, а джерелом інформації для коригування митної вартості слугували митні декларації: від 15 квітня 2025 року № UA209230/2025/35100 (товар № 1); від 04 квітня 2025 року № UA100430/2025/582398 (товар № 2).
Відповідно до частини першої статті 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (частина друга статті 60 МК України).
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (частина третя статті 60 МК України).
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (частина четверта статті 60 МК України).
У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (частина п`ята статті 60 МК України).
Згідно зі статтею 61 МК України товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються.
Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, що оцінюються.
Товари не вважаються ідентичними чи подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо їх проектування, дослідно-конструкторські роботи, художнє оформлення, дизайн, ескізи, креслення, а також інші аналогічні роботи виконані в Україні.
Водночас частиною другою статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 
5) інформацію про: 
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; 
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року, серед іншого, затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. 
В пункті 2.1 цих Правил у розділі заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» вказано, що у графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
неправильно проведений розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу;
надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Аналіз наведених норм права вказує, що у разі застосування методу 2б (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) митний орган має не лише зазначити номер і дату митної декларації, взятої за джерело інформації, а й навести обґрунтування того, чому товари, митна вартість яких використана для порівняння, є подібними до оцінюваного товару, зазначити їх характеристики, функціональне призначення, комерційний рівень, кількість, умови поставки, країну походження, торговельну марку, а також пояснити здійснені або нездійснені коригування.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 червня 2026 року у справі № 380/9364/24.
Перевіривши зміст оскаржуваного рішення відповідача на предмет того, чи містить воно достатню інформацію про товар, який був узятий для порівняння, чи наведені у ньому характеристики такого товару, чи обґрунтовано його подібність оцінюваному товару, чи враховано кількість, комерційний рівень, умови поставки, країну походження, торговельну марку, тобто обставини, що відповідно до статті 60, 61 МК України мають значення для застосування методу за ціною договору щодо подібних товарів, суд встановив, що жодних таких відомостей у спірному рішенні митний орган не зазначив.
Натомість митниця вказала лише, що «з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим по товару № 1 - 2,01 дол. США/кг (МД від 15.04.2025 № UA209230/2025/35100), ніж заявлено декларантом - 1,38 дол. США/кг, по товару № 2 - 3,97 дол. США/кг (МД від 04.04.2025 № UA100430/2025/582398), ніж заявлено декларантом - 2,00 дол. США/кг».
У зв`язку з цим суд своєю ухвалою від 14 липня 2025 року витребував у відповідача належно засвідчену копію митної декларації, яка слугувала джерелом інформації для коригування митної вартості у спірному рішенні.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, однак витребуваних судом доказів не подав, про причини їх неподання суд не повідомив.
Тож з огляду на те, що у спірному рішенні відсутні будь-які відомості про обставини, що відповідно до статті 60, 61 МК України мають значення для застосування методу за ціною договору щодо подібних товарів, а на виконання вимог ухвали суду від 14 липня 2025 року про витребування доказів відповідач не надав суду витребуваних митних декларацій, які слугували джерелом інформації для коригування митної вартості, зі змісту яких такі відомості можна було б встановити, суд констатує про необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Суд наголошує, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості під час встановлення належного до застосування методу визначення митної вартості імпортованих товарів. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2022 року у справі № 200/6506/20-а.
Своєю чергою, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Ураховуючи наведені вище мотиви, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем із порушенням вимог статей 55, 60 МК України, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, є необґрунтованим, а відповідач не довів його правомірності в частині визначення митної вартості імпортованих товарів, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу в цій частині – задовольнити.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування оскаржуваної картки відмови суд зазначає таке. 
Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 631 затверджено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації за формою єдиного адміністративного документа (далі – Порядок № 631, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 8.1, 8.2 розділу VIІI Порядку № 631 у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.
Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.
У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
Отже, картка відмови є письмовим рішенням митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом, така прямо стосується прав та обов`язків декларанта, тож є індивідуальним актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, можливість оскарження якого прямо передбачена у частині другій статті 256 МК України. 
Оскільки спірне рішення відповідача про коригування митної вартості товарів, яке слугувало підставою для складення Одеською митницею оскаржуваної картки відмови, суд визнав протиправним та скасував, то позовну вимогу про визнання протиправною та скасування самої картки відмови № UA500500/2025/000437, як похідну, суд також задовольняє.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до вимог частини першої, пункту 2 частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. 
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат суд ураховує таке.
Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до правил абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2767,96 грн. Ураховуючи задоволення позову судом у повному обсязі, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 2767,96 грн сплаченого судового збору.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести, то питання їх розподілу суд вирішуватиме після надання позивачем суду доказів їх понесення з урахуванням вимог статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» (вул. Львівська Бічна, 4, с. Сокільники, Львівський район, Львівська область, 81130, код ЄДРПОУ 35620325) до Одеської митниці Державної митної служби України (вул. Лип Івана та Юрія, 21а, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2025 року № UA500500/2025/000220/2. 
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000437, складену Одеською митницею.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» 2767,96 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повний текст рішення складено 11 червня 2026 року. 

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна