Номер провадження: 33/813/786/26
Номер справи місцевого суду: 505/3632/25 
Головуючий у першій інстанції Павловська Г. В. 
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.05.2026 року          м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Подільського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2026 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-
установив:
Короткий виклад обставин справи
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 472793 від 04.10.2025 року, 04 жовтня 2025 року о 00 годині 40 хвилин по вул. Соборна, м. Подільськ, Одеська область водій ОСОБА_1 керувала автомобілем Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановлений законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер ALCOTEST 6820 (результат 1,45 %). Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9а Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП..
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн..
Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною постановою адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2026 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що тексти протоколу про адміністративне правопорушення та чеку алкотестеру Драгер є нечитабельними, зокрема, в протоколі не видно прізвище особи, відносно якої складений цей документ, а тому ці докази слід визнати недопустимими. 
Транспортний засіб, який належить ОСОБА_1 , співробітники в ніч на 04.10.2025 року поліції не зупиняли, автомобіль не рухався, що видно на відео.
Оскільки транспортний засіб не зупинявся та був припаркований, ОСОБА_1 не знаходилася в статусі водія, - всі подальші дії поліцейських та наслідки і результати цих дій є недопустимими доказами, що є підставою для закриття справи на підстави п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вказує, що у поліцейського не було жодних підстав вимагати пред`явлення документів та проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 , як особа, яка не була в статусі водія автомобіля, мала право не пред`являти водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не проходити огляд на стан сп`яніння, однак, як законослухняна людина, ОСОБА_1 пред`явила документи та пройшла такий огляд.
Скаржник зазначає, що поліцейський взагалі не вручав ОСОБА_1 направлення для проходження медичного огляду в медичному закладі, навіть не складав в присутності ОСОБА_1 таке направлення; наявне в справі направлення ОСОБА_1 навіть в очі не бачила в ніч на 04.10.2025 року, що є порушенням вимог ст. 266 КУпАП.
Недопустимість відеозапису як доказу полягає в тому, що відео зйомка не велася безперервно у відповідності до вимог п. 9 ч. 1 ст. 31, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а також відповідно до вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026. 
Окрім того, матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідача або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознак цифрового підпису автора.
Явка в судове засідання
Сторона захисту повідомлена належним чином про час, дату та місце судового засідання , до судового засідання надійшло клопотання про проведення судового розгляду в режимі відеоконференцзв`язку, яке було задоволено, в судовому засіданні адвокат Осокін С.Ю. та ОСОБА_1 надали свої пояснення.
Щодо клопотання про витребування доказів
04 листопада 2025 року на адресу Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання про витребування з Подільського РУП ГУНП України в Одеській області пристрій чи пристрої (оригінали), на який (які) здійснювалася відео зйомка з відеозаписами-оригіналами.
Судом першої інстанції дане клопотання не було розглянуто у зв`язку з чим, адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 в прохальній частині просив розглянути клопотання про витребування доказів від 05.11.2025 року судом апеляційної інстанції.
Дослідивши матеріали справи та заявлене клопотання про витребування доказів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.
Відеозйомка у даному провадженні здійснювалась працівниками поліції нагрудними боді - камерами № 470529, 471443, про що також зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, у відповідності до вимог ст.40 Закону України «Про Національну поліцію». Згідно з положеннями Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали, відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення. Записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису, є оригіналом (відображенням) електронного документу, який не потребує додаткового завірення електронним підписом, а тому інспектора поліції діяли відповідно до наказу МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису».
Відповідно суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання захисника про витребування доказів, адже зазначеному клопотанні захисник посилається на положення статей КАС України, що є недоречним, оскільки оскарження такого виду постанов, як-то за ч.1 ст.130, регламентовано КУпАП, що не є тотожним КАС України, як помилково вважає захисник. 
Позиція апеляційного суду
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п.п. «а» п.2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні  ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до неї адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 472793 від 04.10.2025 року (а.с.1);
- чеком Драгер ALCOTEST 6820 (результат 1,45 %) від 04 жовтня 2025 року (а.с. 2);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів (а.с. 3);
- направленням на огляд транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 4);
- відеозаписами зафіксованими на DVD диску (а.с. 15). 
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2026 року в порушенні нею вимог п. 2.9а ПДР, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).
Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Портативний відеореєстратор це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Слід також зазначити, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 04.10.2025 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До матеріалів справи долучений відеозапис з портативного відеореєстратора, з зазначеного відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівника поліції ОСОБА_1 жодного разу не заперечувала та не оспорювала факт керування нею транспортним засобом за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. 
З відеозапису вбачається, що на запитання поліцейського чому вони їдуть в комендантську годину ОСОБА_1 повідомила, що вони сиділи з компанією на дні народженні та затримались. Вказала, що вона є тверезий водій та прямує до Балти, запізнюється трішки, дівчат потрібно відвезти (00:37:17).
Апеляційний суд також звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 472793 від 04.10.2025 року підписаний власноручно ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, за таких обставин факт керування скаржником транспортним засобом є доведений та під сумнів судом не ставиться.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що на відео зафіксовано не процес вчинення правопорушення, а процес складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому протокол разом з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського не можуть бути належними та допустимими доказами, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відеозаписами з портативного відеореєстратора зафіксована чітка послідовність події, яка стала підставою для складання стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема: повідомлення патрульним поліцейським про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, згода останньої на проведення медичного огляду на місці зупинки, процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Drager Alcotest 6820, прилад – «ARLM 0183», повідомлення патрульним поліцейським, про результат медичного огляду ОСОБА_1 та роз`яснення їй про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, оформлення адміністративних матеріалів за ст. 130 КУпАП, ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення.
Крім того, зовнішня обставина на відеозаписах мають достатньо високу інформативність, дають можливість встановити їх узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
Аргументи захисника про те, що відеозаписи, які містяться на оптичному диску, всупереч ст. 99 КАС України, не засвідчені електронним підписом поліцейського, відхиляються апеляційним судом, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення оцінка доказів здійснюється за правилами КУпАП, а не КАС України, тому відсутність електронного підпису на оптичному диску, що міститься у справі, не свідчить про недопустимість відеозапису, як джерела доказу. З цих підстав, апеляційний суд не приймає до уваги, аргументи захисника щодо не надання носія на який безпосередньо здійснено відеозапис.
Твердження захисника, що надані фрагменти відеозаписів є електронними доказами, проте не підписані цифровим підписом працівника поліції, не є підставою для визнання процедури відеофіксації такою, що не відповідає вимогам ст. 266 КУпАП, оскільки нормами КУпАП такої вимоги не передбачено. Крім того, відсутність необхідності такого засвідчення викладена в постанові Верховного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 0540/7665/18-а.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Осокін С.Ю. посилається на те, що вона не була згодна з результатами огляду на стан сп`яніння і відповідно до умов законодавства працівники поліції повинні були в разі її незгоди з результатами огляду запропонувати пройти його у закладі охорони здоров`я.
Проте, вищезазначені доводи є безпідставними, виходячи з наступного.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103.
Відповідно до ч.2. ч.3, ч.4 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції № 1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 не висловлювала ніяких заперечень проти результатів огляду, не вказувала, що такі результати є хибними чи б то сумнівними, не зверталася до правоохоронців з вимогою щодо направлення її до закладу охорони здоров`я з метою проведення огляду лікарем, а тому з огляду на положення пункту 6 Порядку, у поліцейських не виникало обов`язку направити водія для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Адже системний аналіз наведених норм свідчить про те, що у працівників поліції виникає обов`язок пропонувати пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у разі незгоди водія з результатами такого огляду.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не було вручено письмове направлення на проходження огляду, чим порушено вимоги Інструкції, апеляційний суд відхиляє, оскільки як передбачено п. 6 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. При цьому положення профільного законодавства не містять обов`язку поліцейського вручати цей документ (направлення) водієві у письмовій формі з метою проходження ним огляду, як про те твердить захисник.
Відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом. У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я.
Згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно правомірності зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд зазначає наступне.
Незгода водія із причинами зупинки, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений пунктом 2.5 ПДР та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.
Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції, в тому числі щодо причин зупинки транспортного засобу, або при складанні протоколу, оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.
Перевіряючи доводи щодо неправомірності зупинки транспортного засобу, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України який неодноразово продовжувався та діє на сьогодні.
У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану тимчасово обмежуються конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34,38,39,41-44,53 Конституції України, а також впроваджуються тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.
Згідно п. 24 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Події відбувалися в період комендантської години та в цій частині апеляційний суд зазначає, що при введенні воєнного стану, застосовуються такі заходи правового режиму воєнного стану як комендантська година. Комендантська година (заборонений час) - це заборона військовою адміністрацією в певний час доби і на певний час перебувати на вулицях та в громадських місцях мешканцям населеного пункту, де встановлено Президентом України воєнний стан.
Контроль дотримання комендантської години мешканцями населеного пункту покладається військовим комендантом на спеціально виділені для цієї мети комендантські патрулі, до складу яких входять поліцейські Національної поліції України та військовослужбовці ЗС України та можуть залучатися військовослужбовці Національної гвардії України та державної прикордонної служби України.
У разі порушення комендантської години, комендантський патруль та правоохоронці можуть, серед іншого, зупиняти транспорт, перевіряти у громадян, у тому числі водіїв, документи, а в разі потреби, проводити огляд транспортних засобів, особистих речей та багажу.
Таким чином, працівники діючи в межах повноважень та у спосіб у спосіб, встановлений Законом України «Про національну поліцію» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правомірно зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 .. Разом з тим, факт відсутності на відеозаписі моменту зупинки не спростовує її правомірності, з огляду на що доводи в цій частині є неспроможними.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення та роздруківка приладу «Drager» неналежної якості та є нечитабельними, апеляційний суд відхиляє, оскільки під час апеляційного перегляду апеляційним судом досліджено матеріали справи, аналізуючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№ 472793 від 04.10.2025 року, апеляційний суд дійшов висновку, що протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, ОСОБА_1 була ознайомлена з відомостями цього протоколу, про що свідчить її власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Дата, час, місце розгляду адміністративної справи»; «Підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», де зазначено, що ОСОБА_1 «відмовилась згідно ст. 63 Конституції України».
Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Між тим, апеляційний суд враховує, що Європейський судз правлюдини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
Доводи ж апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 зі складенням щодо неї протоколу та ухваленням постанови судом.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Подільського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду      В.В. Кострицький