Справа № 168/371/26
Провадження № 3/168/200/26 
П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року сел. Стара Вижівка

Суддя Старовижівського районного суду Волинської області Малюта А.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
жителя АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2026 року о 21.09 год. ОСОБА_1 в с.Синове по вул. Волі, Ковельського району Волинської області, керував електроскутером «Enguie», без д.н.з., з ознаками алкогольного сп`яніння. А саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя та тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. 
Чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 – адвокат Хомич Ю.В. клопотав провадження у справі закрити за відсутністю складу адмінправопорушення. Оскільки, з відеозапису не вбачається, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, не виписувалось направлення водія на медичний огляд та не складався акт огляду на стан сп`яніння. А час, в зазначених документах, співпадає із часом на відео, де велась суперечка, а не складались документи. Окрім того, працівниками поліції не роз`яснено безпосередньо ОСОБА_1 його права та обов`язки. Вважає, що в даному випадку необхідно було б направити лані матеріали справи на дооформлення. З цих підстав просив провадження у справі закрити.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що їхав до товариша та був зупинений працівниками поліції. На їхнє прохання проїхався велосипедом перед ними. Був тверезий. Ствердив, що всі вимоги працівників поліції ігнорував. Свою вину не визнав.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд висновує таке.
Суд безпосередньо в судовому засіданні дослідив відеозапис з місця події. Встановлено, що працівник поліції роз`яснював ОСОБА_1 його права та обов`язки. Однак, останній під час цього втік. Направлення на медичний огляд та акт огляду складалися працівниками поліції в службовому автомобілі. Тому сам факт розходження часу на цих документах та на відео не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду. Адже останній сам в судовому засіданні ствердив, що зазначену вимогу він ігнорував. 
Судом встановлено, що працівники поліції діяли в межах повноважень, роз`яснили водієві наслідки такої поведінки, проте водій свою позицію не змінив, а втік. 
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.
Суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд на визначення стану сп`яніння, кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Суд звертає увагу і на те, що правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Згідно з довідками Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_1 . До адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП протягом року не притягувався.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Так, у пункті 52 рішення ЄСПЛ від 05 лютого 2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.
Відповідно судової практики ЄСПЛ, «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (пункт 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на пункт 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 2.5. ПДР України .
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами. А саме: протоколом серії ЕПР1 № 64264 від 16 квітня 2026 року, направленням на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, актом огляду на стан сп`яніння, зобов`язанням до протоколу та відеозаписом події правопорушення з нагрудної камери поліцейського. Наданий відеозапис є належним i допустимим доказом в справі, оскільки в повному обсязі відображає відомості про вчинення правопорушення.
Отже, враховуючи вищевказане, а також те, що будь-яких порушень при провадженні справи про адмінправопорушення з боку працівників поліції при перегляді відеозаписів судом не встановлено, суд, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою для того, щоб покласти в основу цієї постанови щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, за вищевикладених обставин.
Відповідно до статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). 
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено. 
З врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення, передбачене санкцією частини 1 статті 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобам.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладене таке стягнення.
Згідно із пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладене таке стягнення сплачується судовий збір в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись статтями 33, 40-1, 130, 283, 284, 289, 294, 301, 304 КУпАП,
суддя
П О С Т А Н О В И В:

Визнати  ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Накласти на  ОСОБА_1  стягнення - штраф у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Реквізити сплати штрафу: рахунок отримувача: UA278999980313000106000003544 ; код ЄДРПОУ: 38009371.
У разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії постанови після набрання нею законної сили, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, відповідно до частини 2 статті 308 КУпАП у ході примусового виконання постанови суду штраф стягується у подвійному розмірі.
Стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок) гривень за такими реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ м.Київ/ 22030106 код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Суддя	  	А.  В.  Малюта