Номер провадження: 33/813/699/26
Номер справи місцевого суду: 496/1866/25 
Головуючий у першій інстанції Буран В. М. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Грицюка Олександра Олексійовича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Грицюка Олександра Олексійовича на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2026 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.

Згідно із постановою суду, 18.03.2025 року о 20:55 год. на автодорозі М-05 Київ Одеса 452 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі охорони здоров`я відмовився на портативний відеореєстратор 474621.
Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з зазначено постановою суду, захисник особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Грицюк О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутності правопорушення. Крім того, в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вмотивовано тим, що доступ до повного тексту постанови було забезпечено лише 23.02.2026 року, а подача апеляційної скарги , яка відповідає вимогам без своєчасного одержання повного тексту рішення була не можливою.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, відповідно до норм Закону та Конституції України, тобто рішення є необґрунтованим у розумінні положень Закону із посиланням на відповідні докази, так як в матеріалах справи не має відповідного направлення на проходження посвідування у змісті якого поліцейський зобов`язаний викласти ознаки алкогольного або наркотичного сп`яніння у якому перебував водій на час зупинки автомобіля.

Дослідивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу та матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його адвоката Грицюка О.О. апеляційний суд, дійшов наступного висновку.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо особа не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було винесено судом першої інстанції 19 січня 2026 року без участі ОСОБА_1 , в ЄДРСД загальний доступ до якої забезпечено 23.02.2026 року.
Апеляційна скарга захисником в інтересах ОСОБА_1 подана через підсистему “Електронний суд” 03.03.2026 року.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що в контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови слід поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови районний суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при обставинах викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 275268 від 18.03.2025 року пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.03.2025 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені наступні ознаки сп`яніння: сповільнена рухливість ходи, мови, неприродна блідість; довідку про отримання (неотримання) особою посвідчення водія відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 24.03.2025 року, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія українське НОМЕР_2 ; довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 24.03.2025р., гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП; відеозапис події, на якому зафіксований факт зупинення водія ОСОБА_1 на блокпосту, факт відмови від проходження огляду у медичному закладі.
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження захисту про те, що матеріали справи не містять направлення на огляд в якому були б зазначені ознаки сп`яніння є такими, що не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах справи наявне направлення на огляд в якому зафіксовані ознаки сп`яніння які були виявлені у ОСОБА_1 (а.с.5).
Апеляційний суд не приймає твердження захисту про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи, а саме складеним протоколом, в якому у графі роз`яснення прав та обов`язків стоїть підпис ОСОБА_1 , протокол підписано без жодних зауважень чи доповнень, а також спростовується відеозаписом події долученого до матеріалів справи.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що частиною другою статті 68 Конституції України передбачено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Загалом доводи сторони захисту, зазначені в апеляційній скарзі та сказані під час судового засідання носять загальний характер та є суб`єктивними, зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, та на переконання суду спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Судом першої інстанції були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Грицюка Олександра Олексійовича – залишити без задоволення, а постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов