Справа № 523/24666/25
Провадження №2/523/2048/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне 
"20" травня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси в складі: 
головуючого судді – Мурманової І.М. 
за участю секретаря судового засідання – Сивак К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Куліндоровський комбінат Хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства «Куліндоровський комбінат Хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18.07.2025 року її було звільнено з посади начальника господарського відділу за угодою сторін. Під час перебування у трудових відносинах з боку відповідача була нарахована але не виплачена заробітна плата у розмірі: 51 878, 33 гривень. 
З урахуванням викладеного позивач просить: поновити їй строки на звернення до суду з позовними вимогами, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи в судове засідання. 
Ухвалою суду від 29 січня 2026 року - витребувати від Державного підприємства «Куліндоровський комбінат Хлібопродуктів» Державного агентства резерву України – відомості щодо наявності заборгованості з виплати належних сум працівнику при звільненні, та відомостей щодо розміру заробітної плати працівника за останні два місяці, що передували звільненню відносно працівника  ОСОБА_1 (а.с.32). 
На виконання ухвали про витребування доказів, на адресу суду 08.05.2026 року (вх.№3446) надійшов лист з наданням копії наказів про звільнення, довідки про суми нарахованих та не виплачених виплат, довідки про розмір заборгованості із виплати заробітної плати (а.с.42-50). 
В судове засідання призначене на 20 травня 2026 року сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені. 
На адресу суду 07.04.2026 року (вх. №16409) надійшла заява за підписом позивача про розгляд справи за її відсутності, згідно якої зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (ас.34). 
Відповідач Державне підприємство «Куліндоровський комбінат Хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.52), представник відповідача про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявами не звертались, відзиву на позов не надали. 
Підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. 
Ухвалою суду від 20 травня 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи. 
Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Ухвалою суду від 20 травня 2026 року ухвалено проведення заочного розгляду справи. 
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. 
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Після звільнення відповідач не здійснив розрахунок з позивачем, як працівником, у зв`язку з цим, позивач просить стягнути заборгованість по не виплаченій заробітній платі та середній заробіток. 
Так, відповідно до наказу від 10.08.2023 року №107/к ОСОБА_1 було прийнято на посаду менеджера з адміністративної діяльності з 11.08.2023 року з оплатою згідно штатного розписку, оклад 14 070 гривень (а.с.13). 
Відповідно до наказу від 18.07.2025 року № 52-К ОСОБА_1 – начальника господарського відділу було звільнено за згодою сторін п.1.ст. 36 КЗпП України (а.с.14). 
Судом встановлено, що 30.07.2025 року адвокат звертався з заявою до підприємства з запитом щодо надання інформації про наявну заборгованість з виплати заробітної плати, даних щодо нарахованої заробітної плати за кожен місяць протягом періоду, за який існує заборгованість. 
Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі – сума заборгованості сформувалась з лютого по липень місяці 2025 року та складає 51 878, 33 гривні. 
Згідно до розрахункових листків наданих на ухвалу суду, встановлено, що заробітна плата за травень 2025 року становить – 11 752, 64 гривні, за червень 2025 року – 15 037, 54 гривні, за липень 2025 року – 8 448, 57 гривень (а.с.44). 
Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. 
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
У статті 94 КЗпП вказано, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч. 1ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.
Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і Кодексу Законів про працю в Україні.
За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
У рішенні ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» суд наголосив на тому, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.
Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зроблено наступний висновок: «… стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). …».
Згідно ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Згідно до ч. 1 ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Зазначена сума заявлена позивачем до виплати не спростована відповідачем, тобто відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження виплати нарахованої заробітної плати позивачу.
Відповідно ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з наступного.
Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок №100).
Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно позовних вимог позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки в сумі: 47 401, 50 гривень, що підтверджується розрахунковим листом, який надано суду на ухвалу про витребування доказів. 
Так, відповідно до позовної заяви позивач зазначає наступний розрахунок: 11 752, 64 гривні та 15 037, 54 гривні, нарахована заробітна плата за останні 2 місці, що передували звільненню. 
Кількість робочих днів становить 75 дні на момент звернення до суду. Відповідно до розрахунку, позивач зазначила: 75 робочих днів на 623, 02 гривні, що становить 47 401, 50 гривень. 
Отже, враховуючи те, що відповідачем вчасно не було здійснено розрахунку при звільненні, та беручи до уваги те, що доказів відсутності заборгованості перед позивачем суду надано не було, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з нарахованої та не виплаченої заробітної плати, та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості із заробітної плати та день ухвалення судового рішення. 
Відповідно до ст.117 КзпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі: 5 000 гривень, суд зазначає наступне. 
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення витрат з надання правничої допомоги у розмірі: 5 000 грн. підлягають до задоволення. 
Суд, в свою чергу, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства не має права самостійно відшукувати докази на доведеність позовних вимог або їх спростування. 
Відповідно до п.п.2 ч.1 с.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 211, 20 гривень. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 280-284, 279, 354 ЦПК України, КЗпП України, суд 
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Куліндоровський комбінат Хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити. 
Стягнути з Державного підприємства «Куліндоровський комбінат Хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (код ЄДРПОУ: 05519327, адреса: Одеська область, Одеський район, м. Одеса, вул. 21-й км Старокиївської дороги, 20) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) – заборгованість по заробітній платі в сумі: 33 082, 75 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі: 47 401, 50 гривень. 
Стягнути з Державного підприємства «Куліндоровський комбінат Хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (код ЄДРПОУ: 05519327, адреса: Одеська область, Одеський район, м. Одеса, вул. 21-й км Старокиївської дороги, 20) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) – судові витрати на правничу допомогу в розмірі: 5 000 гривень. 
Стягнути з Державного підприємства «Куліндоровський комбінат Хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (код ЄДРПОУ: 05519327, адреса: Одеська область, Одеський район, м. Одеса, вул. 21-й км Старокиївської дороги, 20) на користь держави судовий збір в сумі: 1 211, 20 гривень. 
Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 25.05.2026р.
Суддя: