Справа № 147/734/26 
Провадження № 3/147/413/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 травня 2026 року с-ще Тростянець 

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О.  Г. , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією (тимчасово прикомандированого до військової частини НОМЕР_2 ),
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
в с т а н о в и в:
27 квітня 2026 року до Тростянецького районного суду Вінницької області, після доопрацювання, надійшли адміністративні матеріали щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення №ОДВ/272 про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП від 26.03.2026 вбачається, зокрема, що 25.03.2026 близько 20 год 30 хв під час проведення профілактичних заходів, спрямованих на заборону вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, начальником патруля ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим сержантом ОСОБА_2 було виявлено військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , який перебував на території базового табору військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 з ознаками алкогольного сп`яніння. Для припинення вчинення адміністративного правопорушення начальником патруля ІНФОРМАЦІЯ_3 було запропоновано солдату ОСОБА_1 добровільно пройти тест з використанням спеціального технічного засобу (газоаналізатора АлКонт U8300 с/н 83014721), на що зазначений військовослужбовець погодився. У ході проведення тесту встановлено, що солдат ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (показник – 2,474 проміле), що було зафіксовано на спеціальний технічний засіб відеозапису та складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу №169. Таким чином, військовослужбовець солдат ОСОБА_1 у порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в умовах особливого періоду перебував у стані алкогольного сп`яніння на території базового табору військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , тобто вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
До адміністративного матеріалу додано доповідь про самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_2 .
Розгляд справи призначено на 14:15 годину 28 квітня 2026 року.
У зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 розгляд справи відкладено на 15:00 годину 15 травня 2026 року та направлено судову повістку на адресу ОСОБА_1 за місцем проживання останнього.
У судове засідання 15 травня 2026 року ОСОБА_1 не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №R068090262487.
Згідно із ч. 2 ст. 268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 172-20 цього Кодексу, не належать до переліку справ, під час розгляду яких є обов`язковою присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Таким чином, неявка ОСОБА_1 у судове засідання не є перешкодою для проведення розгляду цієї справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом (ст. 245 КУпАП).
Адміністративним правопорушенням відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП визнаються дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, а саме:
ч. 1 – розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобовязаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових обєктів, або поява таких осіб на території військової частини у нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого спяніння, або виконання ними обовязків військової служби у нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого спяніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння;
ч. 2 – участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобовязаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обовязків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від виконання обовязків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого спяніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого спяніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобовязаних та резервістів під час проходження зборів.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Так, відповідно до Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває до теперішнього часу.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №521/12726/16-ц, в Україні особливий період розпочався 18.03.2014 і триває до теперішнього часу. Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду, є: оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях. Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду. Виходячи із вищевикладеного, вбачається, що особливий період охоплює собою мобілізацію, воєнний час, частково відбудовний період після закінчення воєнних дій і на теперішній час не завершився.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №88 від 17.03.2026 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув та тимчасово прикомандирований до військової частини НОМЕР_2 (а.с. 8).
З наявних матеріалів, у тому числі з копії зазначеного вище наказу, службової та медичної характеристик на імя ОСОБА_1 , вбачається, що останній є військовослужбовцем і перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, а отже така особа є субєктом адміністративної відповідальності (а.с. 8-10).
Будучи військовою службовою особою, тобто військовослужбовцем, громадянин ОСОБА_1 відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та перебуваючи на території військової частини був зобовязаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обовязок, зразково виконувати свої службові обовязки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обовязків військової служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обовязки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обовязкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обовязків, у тому числі у випадках, якщо ці обовязки не були повязані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що 25.03.2026 близько 20:30 години солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби та з порушенням своїх статутних обов`язків, перебував на території базового табору військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння.
Встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема: відомостями, які наявні в протоколі про адміністративне правопорушення №ОДВ/272 від 26.03.2026 (а.с. 1-4); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу №169, підписаним ОСОБА_1 без зауважень (а.с. 5); світлокопією декларації про відповідність продукції вимогам технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (а.с. 6); відеозаписом проведення огляду військовослужбовця (а.с. 7); витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №88 від 17.03.2026 (а.с. 8); службовою та медичною характеристиками ОСОБА_1 (а.с. 9-10); копією інформації про особу на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 11).
За встановлених фактичних обставин справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене диспозицією ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, повними, відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження у доказах, які містяться в матеріалах справи та були повно і всебічно досліджені під час судового засідання.
Відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).
Таким чином, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, знайшло своє підтвердження «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
За таких обставин, вбачаючи у діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, що відноситься до військових адміністративних правопорушень, враховуючи особу правопорушника та його ставлення до скоєного, вважаю, що на ОСОБА_1 необхідно накласти стягнення, передбачене санкцією ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, у виді штрафу.
Згідно зі ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюються законом.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори, у справах, повязаних із виконанням військового обовязку, а також під час виконання службових обовязків.
Однак для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути повязаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, повязаною з обороною України.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №640/7310/19.
Системний аналіз ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку, що військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори, звільняються від сплати судового збору у справах, повязаних із виконанням військового обовязку, а також під час виконання службових обовязків, однак не звільняються від обов`язку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.
З огляду на викладене, з ОСОБА_1 необхідно стягнути 665,60 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 3 ст. 172-20, ст.ст. 221, 283-285, 294, 321 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Застосувати до  ОСОБА_1  адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн на користь держави (рахунок UA508999980313090106000002898, код ЄДРПОУ 37979858, одержувач ГУК у Вінницькій області/с. Ободівка/21081100, банк одержувача Казначейство України (ЕАП).
Стягнути з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок на користь держави (рахунок - UA908999980313111256000026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Вінницького апеляційного суду.
Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами (ст.298 КУпАП).
Відповідно до ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Платіжні документи, що свідчать про сплату штрафу та судового збору, негайно подаються до суду.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, в даному випадку 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень; витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя О. Г. Борейко