Справа № 484/35/26
Провадження № 2/484/548/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката ОСОБА_5. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідач) народився син ОСОБА_1 . Оскільки сімейне життя батьків позивача стало поступово погіршуватися, то з 2009 року вони почали проживати окремо. Після припинення сімейних відносин, сторони почали проживати за різними адресами, при цьому їхні спільні діти залишилися проживати разом з матір`ю. У зв`язку з цим заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області з ОСОБА_2 було стягнено на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З досягненням ОСОБА_1 18-річного віку, стягнення аліментів з відповідача на його утримання припинилося. Разом з тим, ОСОБА_1 являється учнем 3с класу денної форми навчання Технікуму № 5 ім. Зенона Адама Ремі у м. Новий Сонч за спеціальністю Технік з монтажу обладнання та систем відновлюваної енергетики. Навчання закінчиться у квітні 2028 року. Таким чином, у зв`язку з продовженням навчання ОСОБА_1 не працює, а тому, не маючи самостійного джерела доходу, безумовно потребує матеріальної допомоги обох батьків. Водночас, на сьогоднішній день всі витрати сина, пов`язані з навчанням, повністю сплачує матір за власний рахунок. У свою чергу відповідач не приймає добровільної участі у матеріальних витратах на його утримання, хоча має таку можливість, оскільки стан здоров`я ОСОБА_2 та його матеріальне становище дозволяє утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Також надала докази, підтверджуючі викладені обставини. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у зв`язку з продовженням ним навчання, у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з дня подачі цієї позовної заяви до суду і до закінчення ним навчання, тобто до 30.04.2028 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.
Ухвалою суду від 06.01.2026 року прийнято надану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів.
Ухвалою суду від 03.02.2026 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача на 27.02.2026 року.
17.02.2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов не визнає, посилаючись на те, що позивач в свою чергу не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку навчанням, понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Також позивач не зазначає, чи він перебуває на державній формі навчання чи оплатній та не надає доказів на підтвердження даної обставини, що свідчить про приховування факту перебування його на повному державному забезпеченні, хоча відповідно до норм процесуального законодавства він повинен був зазначити про це у позові та надати відповідні докази. Також позивач не надав розрахунок витрат та не обгрунтував розмір аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, не надав доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, лише обмежився загальною фразою, що йому не вистачає матеріального доходу на витрати, які пов`язані з навчанням. При цьому не зазначає ні розміру доходу, якого не вистачає, ні розміру витрат та не надає на підтвердження даних обставин будь-яких доказів. Так для вирішення питання щодо стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, враховуючи що, кожен з батьків (у випадку у батьків фінансової спроможності) повинен нести витрати, пов`язані з навчанням спільного сина у рівних розмірах, позивач доказів понесення витрат в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку матір`ю, яка як він зазначає самостійно повністю утримує його, не надає, так само як не наводить розрахунку таких витрат з підтвердженням відповідними доказами, які пов`язані з його навчанням, так як обоє батьків мають рівні обов`язки щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Також позивач не зазначає ту обставину, що він перебуває на повному державному утриманні чи навпаки. Позивач не надав доказів фінансової можливості відповідача сплачувати аліменти в заявленому ним розмірі. Він є пенсіонером, має інвалідність третьої групи, має захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, потребує періодичного лікування, на що необхідні кошти. При ухваленні рішення, просив врахувати й ту обставину, що він має сім`ю, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яку зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, а тому не має матеріальної можливості надавати утримання повнолітньому сину, який в свою чергу не довів потребу в матеріальній допомозі батька, а також можливість її надання та надання такої допомоги з боку матері. Також надав докази, підтверджуючі викладені обставини. Тож просив відмовити в задоволенні позову.
23.02.2026 року від представника позивача ОСОБА_5 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона позов підтримала, просила задовольнити, мотивуючи тим, що сам по собі факт наявності у відповідача дитини від іншого шлюбу не повинно впливати на матеріальне становище останнього та на його можливість сплачувати аліменти на утримання сина, народженого від попереднього шлюбу, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наявність у відповідача іншої дитини, не є безумовною підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. При цьому відповідач має довести факт неможливості сплати аліментів у зв`язку з погіршенням свого майнового стану на час звернення до суду з позовом, або ж погіршенням стану здоров`я. Також сам факт, що відповідач є інвалідом третьої групи, також не може свідчити про його неможливість утримувати сина на період його навчання. Оскільки відповідачем, окрім зазначення самого факту наявності групи інвалідності та вказівки на потребу у періодичному лікуванні, не надано жодного доказу про необхідність у такому постійному лікуванні, не надано жодного доказу на підтвердження того, що він проходить лікування, вартість таких лікувань, неможливість лікування у державному закладі, не надано будь-якого фіскального чека на придбання будь-яких ліків та проходження систематичних обстежень. З Державного реєстру юридичних осіб вбчається, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем, що свідчить також про наявність у нього інших доходів, окрім пенсії, про яку він зазначає у відзиву на позовну заяву та підтверджує довідкою про доходи з Пенсійного фонду України. В той же час відповідачем не надано доказів, з яких вбачалося б, що його матеріальне становище не дозволяє утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги обох батьків. Відповідач також не надав доказів неспроможності надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання, у зазначеному ним у позові розмірі або доказів того, що такий розмір є непосильним для нього. Фактично, вимога про залишення позовної заяви без задоволення пов`язана не з неможливістю їх сплачувати, а з небажанням їх сплачувати. Позивач навчається на денній формі навчання. До того ж, сам по собі факт навчання дитини на денній формі здобуття освіти передбачає її обов`язок безперервного та регулярного відвідування навчального закладу, що об`єктивно унеможливлює повноцінне працевлаштування та самостійне матеріальне забезпечення. У зв`язку з цим така дитина, не маючи самостійного джерела доходу безумовно потребує матеріальної та фінансової допомоги збоку батьків. Також надала докази, підтверджуючі викладені обставини.
Ухвалою суду від 27.02.2026 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача на 30.03.2026 року.
17.03.2026 року від відповідача до суду надійшли заперечення проти відповідь на відзив, в яких він, посилаючись на ті ж обставини, що і у відзиві на позов, зазначив, що позов не визнає. Крім того, вказав, що у даній справі на підставі доводів, наведених як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив, не встановлено такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як існування потреби у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі. Позивач уникає в наданні доводів на підтвердження такого складника та надання доводів на їх підтвердження. Окрім того, позивачем при зверненні з цим позовом не зазначено про конкретні потреби та витрати, які він несе у зв`язку із навчанням сина, а також не обґрунтовано заявленої суми аліментів. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Отже, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен врахувати всі джерела, що утворюють дохід сторін, обов`язок обох батьків з надання відповідної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Також надав докази, підтверджуючі викладені обставини.
Ухвалою суду від 30.03.2026 року зобов`язано позивача надати суду довідку про те, чи навчається він на платній чи безоплатній формі, якщо на платній, то яка вартість оплати за навчання та хто її вносив, а також надати інформацію про забезпечення гуртожитком або іншим житлом, харчуванням за рахунок навчального закладу, держави, за власний рахунок тощо; інформацію про наявність/відсутність нерухомого майна у власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також з КП «ПМБТІ»; зобов`язано відповідача надати суду відомості про доходи за період з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, а також інформацію про наявність/відсутність нерухомого майна у власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також з КП «ПМБТІ», у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 29.04.2026 року.
01.04.2026 року від представника позивача ОСОБА_5. до суду надійшло клопотання, в якому вона просила долучити до матеріалів справи інформацію про відсутність у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) нерухомого майна у власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 5005811881782 від 31.03.2026; довідку з Комунального підприємства Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації № 693/01-19 від 31.03.2026 року; квитанції на придбання квитків (карток) на проїзд у міському транспорті, які придбаває матір позивача щомісячно з метою добирання останнього до місця навчання, оскільки хлопець проживає на значній відстані від навчального закладу та позбавлений можливості діставатися до технікуму в інший спосіб. Водночас позивач позбавлений можливості надати суду довідку з місця навчання із зазначенням форми навчання (платна чи безоплатна) та розміру плати за навчання відомостей про особу, яка її вносить; наявності чи відсутності забезпечення студентів гуртожитком або іншим житлом; наявності чи відсутності харчування за рахунок навчального закладу або держави - з огляду на таке. Звернувшись до дирекції навчального закладу із відповідною заявою про видачу довідки зазначеного змісту, позивач в усній формі отримав відмову, з посиланням на те, що інформація такого характеру навчальним закладом не надається. Адміністрація Технікуму № 5 ім. Зенона Адама Ремі видає виключно типові довідки, що підтверджують сам факт навчання студента із зазначенням кінцевої дати навчання. Саме таку довідку ним було надано до суду одночасно з поданням позовної заяви. Разом з тим, позивач зазначає, що: - він навчається на безоплатній формі навчання; - технікум не забезпечує своїх студентів гуртожитком чи іншим житлом, у зв`язку з чим позивач на період навчання тимчасово проживає у свого старшого брата; - у зв`язку з навчанням на денній формі позивач не має можливості здійснювати трудову діяльність та самостійно орендувати житло за власні кошти; - усі витрати на харчування, проїзд у міському транспорті, придбання одягу та необхідних навчальних матеріалів у повному обсязі несе мати позивача самостійно.
Сторонами та їх представниками не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, які наявні в матеріалах справи.
Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 25.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського МУЮ Миколаївської області, актовий запис № 754. Син досяг повноліття. 
Оскільки, як зазначає позивач, сімейне життя батьків стало поступово погіршуватися, з 2009 року вони почали проживати окремо. З того часу спільне господарство ними разом не ведеться, вони не мають спільного сімейного бюджету, використовуючи кожен окремо власні грошові кошти. Після припинення сімейних відносин, батьки почали проживати за різними адресами, при цьому їхні спільні діти залишилися проживати разом з матір`ю. 
У зв`язку з цим заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області з ОСОБА_2 було стягнено на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
З досягненням ОСОБА_1 18-річного віку стягнення аліментів з відповідача на його утримання припинилося. 
Разом з тим, згідно довідки про навчання в школі № ZSB.4317 143 2025.UK від 23.09.2025 року, виданої дирекцією Технікуму № 5 ім. Зенона Адама Ремі, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється учнем 3с класу денної форми навчання Технікуму № 5 ім. Зенона Адама Ремі у м. Новий Сонч за спеціальністю Технік з монтажу обладнання та систем відновлюваної енергетики. Навчання закінчиться у квітні 2028 року /а.с.10, 11/.
За таких обставин повнолітній син відповідача не має можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. 
Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Тож аліменти можуть бути стягнені на користь повнолітнього сина.
З наданих відповідачем документів вбачається, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, отриманої внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 18.01.2022 року Управлінням праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області /а.с.39/. 
Відповідач отримує пенсійне забезпечення по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 20.11.2024 року Пенсійним фондом України /а.с.39/.
Згідно довідки про доходи № 2841 1509 7788 8822 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Первомайському об`єднаному управління ПФУ в Миколаївській області і отримує пенсію по інвалідності (за звс). Сума пенсії за період з 01.03.2025 року по 31.01.2026 року складає 106 958 грн. /а.с.40/.
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 23.11.2013 року Відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського МУЮ у Миколаївській області, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклав шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 466. Прізвище дружини змінено на ОСОБА_2 /а.с.41/.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 29.05.2014 року Відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського МУЮ у Миколаївській області, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 348 /а.с.42.
Як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідач посилається зокрема на ту обставину, що він має іншу сім`ю та на його утриманні знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яку він зобов`язаний утримувати до досягнення нею повноліття. 
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
Разом з тим сам по собі факт наявності у відповідача дитини від іншого шлюбу не повинен впливати на його можливість сплачувати аліменти на утримання сина, народженого від попереднього шлюбу, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів (або взагалі їх несплату) за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. 
Наявність у відповідача іншої дитини, не є безумовною підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. При цьому відповідач має довести факт неможливості сплати аліментів у зв`язку з погіршенням свого майнового стану на час звернення до суду з позовом, або ж погіршенням стану здоров`я. 
Дана позиція була висвітлена також Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. 
З наданих суду довідок вбачається, що відповідач дійсно має певні захворювання, їх перелік зазначений у виписках із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення, йому проведено відповідне лікування й рекомендовано лікування у невролога стаціонарно та амбулаторно /а.с.43, 72-75/. Однак відповідач не надав інформації про те, що потребує тривалого чи дороговартісного лікування, і що вартість такого лікування становить значну частину його доходів.
Також сам факт того, що відповідач є особою з інвалідністю третьої групи, також не може свідчити про його неможливість утримувати сина на період його навчання. Оскільки відповідачем, окрім зазначення самого факту наявності групи інвалідності та вказівки на потребу у періодичному лікуванні, не надано жодного доказу про необхідність у такому постійному лікуванні, не надано жодного доказу на підтвердження вартості таких лікувань, неможливість лікування у державному закладі, не надано будь-якого фіскального чека на придбання будь-яких ліків та проходження систематичних обстежень. 
В одному із своїх рішень Верховний Суд наголошує, що навіть, якщо батько або мати є особами з інвалідністю ІІ або ІІІ групи, але в довідці про стан їх здоров`я відсутні рекомендації щодо неможливості працювати, тобто їх не визнано непрацездатним, а тільки рекомендовані певні обмеження в роботі, це є підставною для стягнення з таких батьків аліментів на повнолітніх сина або дочку, які продовжують навчання. 
Крім того, довідка з Пенсійного фонду України про отримання пенсії з інвалідності сама по собі не є підтвердженням того, у відповідача це єдине джерело доходів (постанова Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 760/17457/16-ц). 
Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем, що свідчить також про наявність у нього інших доходів, окрім пенсії, про яку він зазначає у відзиві на позовну заяву та підтверджує довідкою про доходи з Пенсійного фонду України /а.с.56/. 
Водночас судом було зобов`язано відповідача надати суду відомості про доходи за період з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, а також інформацію про наявність/відсутність нерухомого майна у власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також з КП «ПМБТІ». Відповідач жодні вимоги ухвали суду про витребування доказів не виконав, жодного документу з перерахованих суду не надав.
Тож суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, з яких вбачалося б, що його матеріальне становище не дозволяє утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги й підтримки обох батьків. Відповідач також не надав доказів неспроможності надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання, в частині від доходу. 
Відповідач отримує дохід від зайняття підприємницькою діяльністю, фактичний розмір якого приховав від суду, оскільки відомостей з Реєстру щодо розміру своїх доходів, наявності у власності майна, суду не надав.
Суду надано інформацію про відсутність у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) нерухомого майна у власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 5005811881782 від 31.03.2026 року, а також довідку з Комунального підприємства Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації № 693/01-19 від 31.03.2026 року /а.с.83, 87/. 
Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. 
Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 75514148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). 
Також, як зазначає відповідач у своєму відзиві, позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням. При цьому посилається на постанову Верховного Суду України від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/19, в якій описується ситуація, коли дитина навчається у ВНЗ заочно. 
Утім позивачем було додано до позовної заяви довідку про навчання в школі № ZSB.4317 143 2025.UK від 23.09.2025 року, виданої дирекцією Технікуму № 5 ім. Зенона Адама Ремі, де зазначається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 являється учнем 3с класу саме денної форми навчання. 
Таким чином, сам по собі факт навчання дитини на денній формі здобуття освіти передбачає її обов`язок безперервного та регулярного відвідування навчального закладу, що об`єктивно унеможливлює повноцінне працевлаштування та самостійне матеріальне забезпечення. 
Крім того, відповідно до квитанцій на придбання квитків (карток) на проїзд у міському транспорті, позивач придбаває щомісячно квитки з метою добирання до місця навчання, оскільки, як зазначено в позові, проживає на значній відстані від навчального закладу та позбавлений можливості діставатися до технікуму в інший спосіб /а.с.84-86/. 
Позивачем зазначено про неможливість надати суду довідку з місця навчання із зазначенням: форми навчання (платна чи безоплатна) та розміру плати за навчання відомостей про особу, яка її вносить; наявності чи відсутності забезпечення студентів гуртожитком або іншим житлом; наявності чи відсутності харчування за рахунок навчального закладу або держави - з огляду на те, що, звернувшись до дирекції навчального закладу із відповідною заявою про видачу довідки зазначеного змісту, він в усній формі отримав відмову, з посиланням на те, що інформація такого характеру навчальним закладом не надається. Адміністрація Технікуму № 5 ім. Зенона Адама Ремі видає виключно типові довідки конкретної форми та змісту, що підтверджують сам факт навчання студента із зазначенням кінцевої дати навчання. 
Разом з тим, позивачем зазначено, що він навчається на безоплатній формі навчання; технікум не забезпечує своїх студентів гуртожитком чи іншим житлом, у зв`язку з чим він на період навчання тимчасово проживає у свого старшого брата. 
У зв`язку з навчанням на денній формі позивач не має можливості здійснювати трудову діяльність та самостійно орендувати житло за власні кошти. Всі витрати на харчування, проїзд у міському транспорті, придбання одягу та необхідних навчальних матеріалів у повному обсязі несе мати позивача самостійно, що відповідачем фактично й не оспорюється, так як він ні у відзиві на позов, ні у запереченнях проти відповіді на відзив, не зазначив про те, що надає матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання. Разом з тим навчання позивача на денній формі в іншому місті закордоном потребує його постійного проживання за місцем розташування навчального закладу, оскільки позивачу необхідно відвідувати заняття.
За таких обставин повнолітній син відповідача, який продовжує навчання, не маючи самостійного джерела доходу безумовно потребує матеріальної та фінансової допомоги збоку батьків. 
Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц). потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). 
Така позиція закріплена безпосередньо в п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (надалі - Постанова Пленуму ВСУ), а також в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17. 
Суд приходить до висновку, що усі наведені вище обставини є підтвердженими та в своїй сукупності свідчать про наявність достатніх і законних підстав для подальшого утримання батьком свого сина, який продовжує навчання, оскільки такі факти підтверджують як потребу дитини у матеріальній підтримці під час здобуття освіти, так і обов`язок батька забезпечувати належні умови для її навчання, розвитку та повноцінного життя. 
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). 
Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно до положень ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син сторін - ОСОБА_1 є повнолітнім, навчається на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги. Необхідність отримання належної освіти позбавляє його можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. 
Саме по собі перебування на денній формі навчання особи свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання, а Конституція України гарантує право на освіту. 
В даний час тягар утримання сина повністю несе матір, хоч і позивачем не надано конкретизованої інформації щодо всіх деталізованих витрат, однак суд звертає увагу, що повнолітній син відповідача, який продовжує навчання на безоплатній основі, потребує грошових коштів на закриття базових потреб задля забезпечення життєдіяльності людини, а саме в харчуванні, проїзді (що підтверджено доказами), проживанні, придбанні сезонного одягу та взуття та інше.
Враховуючи, що ОСОБА_2 має дохід, а також те, що він приховав від суду розмір свого доходу як ФОП й не надав суду доказів неможливості сплати аліментів у частці від свого доходу, суд вважає, що аліменти можуть бути стягнуті у відповідній частці від його доходу.
Водночас розмір, у якому позивач просить стягнути аліменти, на думку суду є несправедливим, адже встановлено наявність інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача (його неповнолітня донька).
Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільних дітей є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший самоусунувся від матеріальної підтримки для повнолітнього сина, який продовжує навчання, створює додаткове навантаження на іншого з батьків, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку своїх дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір.
До того ж відповідачем не зазначено про те, що він добровільно надає матеріальну допомогу своєму сину - позивачу у справі.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим позивачем жодним чином не мотивована позовна вимога в частині стягнення аліментів в розмірі, який не менший прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Враховуючи матеріальне становище батьків, сина, з метою забезпечення умов життя, достатніх для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також те, що обов`язок утримувати сина є рівною мірою як матері, так і батька, з відповідача на користь позивача, слід стягнути аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з наданим позовом - 05.01.2026 року і до закінчення ним навчання - 30.04.2028 року, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою.
Необхідно зазначити, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.
На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 10, 12, 82, 263, 265, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 05.01.2026 року, до закінчення ним навчання, тобто до 30.04.2028 року, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 к.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення виготовлено 29 квітня 2026 року.

СУДДЯ: