РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/308/26
2/609/396/2026
30 квітня 2026 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Харлана М.В.
за участю секретаря судового засідання Семенюк О.І.
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за позовом: ОСОБА_3 
до
відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.
1. 27 березня 2026 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі відповідачі) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
2. Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 .
Після його смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в  АДРЕСА_1 . 
Вказує, що дане будинковолодіння належить до суспільної категорії - колгоспний двір, станом на 15.04.1991 р., згідно погосподарської книги № 15, особовий рахунок № НОМЕР_1 , в житловому будинку в  АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_5 (голова колгоспного двору), ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (члени колгоспного двору). Одночасно у вищевказаному архівному витязі зазначено, що в графі «відмітка про членів домогосподарства, що зовсім вибули» навпроти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначено вибули у господарство №515, але дата вибуття не проставлена.
Зазначає, що позивачем до нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та на підставі цієї заяви була заведена спадкова справа №114/2022.
18 квітня 2024 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме земельну ділянку розміром 0,8933 га. кадастровий номер 6125887800:01:001:0393, яка належала ОСОБА_4 ..
Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. від 25.07.2025 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , в частині спадкування житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в  АДРЕСА_1 , оскільки не виділена частка члена колгоспного двору. 
Таким чином, оскільки позивач позбавлена можливості реалізувати свої права у позасудовому порядку, просила позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилась, представила суду заяву, згідно якої просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю та не заперечили щодо їх задоволення.
Пояснили, що більше трьох років до 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору за адресою АДРЕСА_1 , поскільки проживали та були зареєстровані у власному збудованому будинку за адресою АДРЕСА_2 .

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 16 квітня 2026 року.
4. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду на 30 квітня 2026 року.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
5. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2  померла мати позивача – ОСОБА_6 , про що в Книзі реєстрації смертей 22 березня 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 89, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії  НОМЕР_2  виданого 22 березня 2017 року Шумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.
6. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на частку житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в  АДРЕСА_1  
7. Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача – ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації смертей 19 січня 2022 року зроблено відповідний актовий запис №24, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії  НОМЕР_3  виданого 19 січня 2022 року Шумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
8. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на частку житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в  АДРЕСА_1  
9. Із свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 08 липня 1987 року, що видане на підставі рішення виконкому Шумської районної Ради народних депутатів №130 від 22 травня 1987 року вбачається, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами розташований в  АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є померлий – ОСОБА_4 .
10. Згідно архівного витягу № 03-01/2/714 виданого 15.06.2025 р. архівним відділом №1 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області вбачається, що дане будинковолодіння належить до суспільної категорії - колгоспний двір, станом на 15.04.1991 р., згідно погосподарської книги № 15, особовий рахунок № НОМЕР_1 , в житловому будинку в  АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_5 (голова колгоспного двору), ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (члени колгоспного двору). Одночасно у вищевказаному архівному витязі зазначено, що в графі «відмітка про членів домогосподарства, що зовсім вибули» навпроти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначено вибули у господарство №515, але дата вибуття не проставлена.
11. Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб наданих 15.04.2026 р. адміністратором Шумського ЦНАП Н.Левчук вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 12.04.1991 р., відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 04.01.1988 р по теперішній час.
12. Із копії довідки про технічні показники об`єкта нерухомого майна № 34 виданої 16 березня 2026 року ФОП ОСОБА_7 вбачається, що вартість житлового будинку з господарськими будівлями розташованого за адресою АДРЕСА_1 становить 127522,00 грн. 
13. Як стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 25 липня 2025 року Шумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, позивач ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сураж Шумського району Тернопільської області та в графі батьки вказано – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
14. Як стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого 18 червня 1971 року Суразькою сільською радою Шумського району Тернопільської області відповідач ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Сураж Шумського району Тернопільської області та в графі батьки вказано – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
15. Після проведення 10 листопада 1990 року за актовим записом № 14 державної реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище відповідача змінилось із « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого 10 листопада 1990 року Суразькою сільською радою Шумського району Тернопільської області.
16. Відповідно до копії свідоцтва про одруження № НОМЕР_7 виданого Суразькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області ОСОБА_5 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 08.11.1963 р.
17. Згідно з наданою нотаріусом на ухвалу суду про витребування доказів інформацією, вбачається, що позивач ОСОБА_3 30 червня 2022 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 та на підставі цієї заяви була заведена спадкова справа №114/2022.
Вказана інформація підтверджена Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) № 69347652 від 30.06.2022 р., Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69347666 від 30.06.2022 р., Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69347681 від 30.06.2022 р. 
18 квітня 2024 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме, земельну ділянку розміром 0,8933 га. кадастровий номер 6125887800:01:001:0393, яка належала ОСОБА_4 .
18. Постановою приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. від 25.07.2025 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , в частині спадкування житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в  АДРЕСА_1 , оскільки не виділена частка члена колгоспного двору.

ІV. Оцінка Суду.
19. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
20. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
21. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
22. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
23. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
24. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..
25. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. За положеннями статті 120 ЦК Української РСР 1963 року колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. 
У відповідності до ст. 112 ЦК Української РСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
26. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.
27. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах.
У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. 
28. За змістом ст.123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.
29. Згідно із підпунктом «а» пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).
Відповідно до архівного витягу № 03-01/2/714 виданого 15.06.2025 р. архівним відділом №1 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області вбачається, що вищевказане будинковолодіння належить до суспільної категорії - колгоспний двір, станом на 15.04.1991 р., згідно погосподарської книги № 15, особовий рахунок № НОМЕР_1 , в житловому будинку в  АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_5 (голова колгоспного двору), ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (члени колгоспного двору). Одночасно у вищевказаному архівному витязі зазначено, що в графі «відмітка про членів домогосподарства, що зовсім вибули» навпроти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначено вибули у господарство №515, але дата вибуття не проставлена.
Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб наданих 15.04.2026 р. адміністратором Шумського ЦНАП Н.Левчук вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 12.04.1991 р., відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 04.01.1988 р по теперішній час.
Окрім того, в судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили, що більше трьох років до 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору за адресою АДРЕСА_1 , оскільки проживали та були зареєстровані у власному будинку за адресою АДРЕСА_2 .
Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які протягом трьох років до 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору ОСОБА_4 , не набула права власності на майно цього колгоспного двору. 
Виходячи з вищезазначених норм законодавства, слідує, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, а це: голова сім`ї - ОСОБА_4 ; члени сім`ї: ОСОБА_6 ,– дружина. Отже кожен з них набув у власність по частині вказаного вище житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами.
30. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
31. Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
32. У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).
33. Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
34. У відповідності до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
35. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
36. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
37. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що 30 червня 2022 року позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 і на підставі цієї заяви була заведена спадкова справа №114/2022.
18 квітня 2024 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме земельну ділянку розміром 0,8933 га. кадастровий номер 6125887800:01:001:0393, яка належала ОСОБА_4 .
Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. від 25.07.2025 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , в частині спадкування житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в  АДРЕСА_1 , оскільки не виділена частка члена колгоспного двору.
Таким чином судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату.
38. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
39. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
40. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.
41. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на спадкове майно не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.
У зв`язку із чим, враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в частині спадкування житлового будинку з господарськими прибудовами після смерті ОСОБА_4 в нотаріальній конторі не може, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.
42. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; разі відмови в позові на позивача;у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК).
В поданому позові позивач ОСОБА_3 не просила стягнути з відповідачів судові витрати за позовну вимогу.
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи на відсутність вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, а тому суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами.
З цих підстав,
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 315, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1261, 1268, 1276 Цивільного кодексу України, ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Постановою Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом – задовольнити.
2. Визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого в  АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду складено 30 квітня 2026 року. 

Позивач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 .
Відповідачі: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 .
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_10 .

Суддя:	  	М.В. Харлан