Справа № 128/1642/26

РІШЕННЯ
Іменем України

29 травня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі
головуючого судді Карпінської Ю.Ф.,
за участю секретаря Дусанюк Н.О.,
за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.04.2026 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що «01.06.2022 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із народженням дитини їй за місцем роботи у ПрАТ «СК "Місто"» на підставі заяви від 18.09.2024 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина проживає разом із нею. ОСОБА_2 проходить службу у лавах Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення і додаткові виплати, яких достатньо для життя та утримання як його самого, їхньої спільної дитини та її. Тому просить стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки усіх доходів ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 21.04.2026 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, а також просить стягнути документально підтверджені судові витрати».
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 27.04.2026 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
19.05.2026 відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів він визнає у повному обсязі, не заперечує проти утримання дружини та готовий сплачувати аліменти у визначеному законом розмірі. Категорично не погоджується із вимогами позивача щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позовна заява є типовою, ця справа належить до категорії малозначних, не потребує вивчення великого обсягу доказів. Оскільки він повністю визнає позовні вимоги про стягнення аліментів, розгляд справи не потребує тривалих судових засідань та додаткових зусиль з боку адвоката позивача. Тому просить прийняти визнання ним позову в частині стягнення аліментів та повністю відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. 
25.05.2026 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Брусевич С.Й. подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що «відповідач помилково кваліфікує позовну заяву як «типову». Дана позовна заява є результатом індивідуальної роботи адвоката. Адвокатом було проведено значну роботу, спрямовану на дотримання всіх процесуальних вимог, без яких позовна заява підлягала б залишенню без руху або поверненню. Задоволення клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу лише на підставі загальних та нічим не підтверджених тверджень, без врахування реального обсягу виконаної роботи адвоката, призведе до нівелювання інституту професійної правничої допомоги. Просить врахувати відповідь на відзив під час вирішення питання про судові витрати».
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Брусевич С.Й. подав клопотання про витребування доказів, у якому просить, з метою підтвердження розміру доходів відповідача та його спроможності надавати матеріальну допомогу, витребувати з Головного управління ДПС у Вінницькій області відомості щодо доходів ОСОБА_2 за період з І кварталу 2025 року до І кварталу 2026 року.
У судове засідання 27.05.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Брусевич С.Й. попередньо подав до суду письмове клопотання, у якому просить проводити судове засідання, призначене на 27.05.2026, за відсутності сторони позивача, клопотання про витребування доказів підтримує у частині витребування відомостей про доходи відповідача за І квартал 2026 року.
Відповідач ОСОБА_2 попередньо подав до суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати за його відсутності, поданий ним відзив підтримує у повному обсязі та просить врахувати його при ухваленні рішення. 
У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 27.05.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 01 червня 2022 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.06.2022.
Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.07.2024.
З копій витягів з реєстру територіальної громади від 08.04.2026 убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією наказу в.о. голови правління ПрАТ «СК "Місто"» №62/к/тр від 20.09.2024, ОСОБА_1 , фахівцю відділу обліку та звітності Управління обліку страхової діяльності та супроводу клієнтської бази, надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23 вересня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
З копії довідки командира військової частини НОМЕР_3 №2486/11957 від 07.05.2026 убачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 .
Відповідно до частин другої, четвертої та шостої статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Отже, аналіз вказаних положень передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Право на отримання аліментів на утримання дружини виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно з ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.05.2020 (справа №712/4702/19), право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Стороною позивача подано до суду клопотання про витребування доказів, у якому просять витребувати з Головного управління ДПС у Вінницькій області відомості щодо доходів ОСОБА_2 за період з І кварталу 2025 року до І кварталу 2026 року з метою підтвердження розміру доходів відповідача та його спроможності надавати матеріальну допомогу.
Водночас відповідач ОСОБА_2 подав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів він визнає у повному обсязі, не заперечує проти утримання дружини та готовий сплачувати аліменти у визначеному законом розмірі.
Тобто у даному випадку обставина, яку сторона позивача бажала довести, використавши при цьому процесуальний механізм – витребування доказів, а саме: що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу, визнається самим відповідачем, тому не підлягає доказуванню.
Враховуючи викладене, з метою розгляду справи у розумні строки, суд не вбачає необхідності витребовувати зазначені у клопотанні сторони позивача докази та, у зв`язку з цим, відкладати судовий розгляд.
Вирішуючи заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , суд враховує, що позивач проживає разом з дитиною, яка не досягла трьох років, та потребує матеріальної допомоги, що, у свою чергу, є обов`язком відповідача відповідно до ст. 84 СК України. Також суд враховує наявність у відповідача коштів для надання такої матеріальної допомоги, оскільки він на даний час являється військовослужбовцем та отримує за це грошову винагороду. 
У частині четвертій статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд враховує те, що відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує щодо сплати аліментів на дружину у визначеному позивачем розмірі однієї шостої його заробітку (доходу), що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб.
Визначений позивачем розмір аліментів у даному випадку є необхідним та справедливим.
Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, законними та такими, що слід задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів 22.04.2026.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За наслідками судового розгляду справи позовні вимоги задоволено, а тому незалежно від форми їх заявлення питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України.
Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат й вона не оплачувала судовим збором позовну заяву, в цій частині судові витрати на відповідача не покладаються (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022, справа № 496/3134/19).
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Сторона позивача у позовній заяві зазначає, що «попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 8 500,00 грн; докази на підтвердження розміру витрат, які сторона понесла або має понести у зв`язку із розглядом справи, буде надано суду в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України».
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 (справа № 755/9215/15-ц) вказала, що така вимога частини восьмої статті 141 ЦПК застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Враховуючи, що стороною позивача не надано суду доказів, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, на даний час відсутні підстави для вирішення питання про стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 75, 79, 80, 84, 191 СК України, статтями 4, 76-80, 211, 247, 259, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини – задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на її утримання в розмірі однієї шостої заробітку (доходу)щомісячно, починаючи стягнення з 22 квітня 2026 року, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць – допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Дата складення повного судового рішення – 29.05.2026.

СУДДЯ