Справа №487/8670/25
Провадження №2/487/657/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді – Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання – Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Михайловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Труба К.Б., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. про визнання виконавчого напису від 24.01.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість сумі 45087,81 грн., таким, що не підлягає виконанню.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що позивачу стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження №68515725 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №4403 від 24.01.2020 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість сумі 45087,81 грн. Проте, позивач ніяких договір з відповідачем не укладала, за договором №004-14963-191213 від 19.12.2013 заборгованості немає, повністю та вчасно здійснила всі виплати ПАТ «Дельта Банк», первісному кредитору, жодного договору про відступлення права вимоги не отримувала. Крім того, приватним нотаріусом під час вчинення виконавчого напису не дотримано вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо умов безспірності заборгованості, а також враховуючи, що кредитний договір від 19.12.2013 нотаріально не посвідчений, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Разом із позовом представник позивача подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову. 
Ухвалою від 25.11.2025 вжиті заходи забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні №68515725, яке перебуває на примусовому виконанні головного державного виконавця Заводського ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) Кириченко Г.М., на підставі виконавчого напису №4403, вчиненого 24.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором №004-14963-191213 від 19.12.2013 в загальній сумі 45 087,81 грн., до набрання рішення законної сили. 
Ухвалою від 25.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання та відмовлено у клопотанні представника позивача про витребування доказів. 
25.12.2025 представник позивача подала до суду клопотання про витребування доказів та просила про розгляд справи за відсутністю її та позивача. 
Ухвалою від 09.02.2026 витребувані докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. - належним чином завірені копії документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису №4403 від 24.01.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в сумі 45 087,81 грн.
25.02.2026 представник позивача подала клопотання та просила направити на виконання ухвалу від 09.02.2026 до Київського державного нотаріального архіву.
26.05.2026 до суду надійшла відповідь з Київського державного нотаріального архіву, згідно якої відповідно до Акту №5 від 07.03.2024 про вилучення до знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. серед справ міститься справа 02-20 «Копії виконавчих написів та документів на підставі яких вони вчинені» у кількості 972 том за період з 02.01. по 30.12.2020.
08.06.2026 представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила про задоволення позову. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 
Третя особа до суду не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що  виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., вчиненого 24.01.2020 за реєстровим №4403, стягнуто з ОСОБА_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги на підставі Договору про відступлення прав вимоги №20/01/20-1/1 від 20.01.2020, якому в свою чергу ПАТ «Дельта Банк», на підставі Договору відступлення права вимоги №195/К від 09.02.2018, відступлено право вимоги за кредитним договором №004-14963-191213 від 19.12.2013, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , стягнуто за період з 08.02.2018 по 23.01.2020 заборгованість у загальній сумі 45087,81 грн., з яких 30008,47 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 14929,34 грн. – заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. 
З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172.
Крім того, встановлено, що  07.02.2022 державним виконавцем Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68515725 на виконання виконавчого напису,вчиненого 24.01.2020 за №4403,  про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість  сумі 45087,81 грн.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.
З тексту оспорюваного виконавчого напису встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався зокрема пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172.
Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».
Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року №92.
Тобто на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису п. 2 Переліку, яким керувався приватний нотаріус, був визнаний незаконним та не підлягав застосуванню.
Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Отже, вчиняючи виконавчий напис №4403 від 24.01.2020 приватний нотаріус не врахував, що в цей час не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, не посвідчених нотаріально.
Аналогічна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17.
Доказів того, що Кредитний договір №004-14963-191213 від 19.12.2013, на підставі якого вчинено виконавчий напис, посвідчений нотаріально, відповідачем не надано.
Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №4403 від 24.01.2020 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (Постанова ВП Верховного Суду від 21.09.2021 № 910/10374/17).
З огляду на наведене, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24.01.2020 приватним нотаріусомКиївського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. зареєстрованого в реєстрі за №4403, підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816,80 грн.
Керуючись ст. ст. 76, 81 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Михайловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – задовольнити. 
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за №4403,про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором №004-14963-191213 від 19.12.2013 у загальній сумі 45087,81 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816,80 грн. 
Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», ЄДРПОУ 35017877, місце знаходження за адресою: Київська область м. Ірпінь вул. Стельмаха, 9-а, офіс 203; 
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Михайлович, місце знаходження: м. Київ вул. Михайлівська, 5/6, нежилі приміщення 2 в літері «В», 2 поверх.

Суддя: С.М. Афоніна 

Повний текст рішення складено 08.06.2026.