Справа №333/88/26
Провадження №2/333/1828/26
рішення
Іменем України
15 червня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Варнавської Л.О.
за участю секретаря судового засідання Яблуновської А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, - 
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що предметом позову є 19/72 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_2 . Позивачка за вказаною адресою мешкає все своє життя, її мати, ОСОБА_3 , 1934 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та вона, як спадкоємець першої черги наслідування прийняла у спадок 7/72 часток вказаного спірного житлового будинку, про що нотаріусом їй було видане свідоцтво від 12 червня 2025 року, спадкова справа №164/2025, зареєстровано в реєстрі №531, Шоста запорізька державна нотаріальна контора. Її померла мати - ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадок від 26.02.1951 року, де зазначені спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_5 - його дружина ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_6 , а отже ОСОБА_5 є дідом позивачки. В свою чергу, ОСОБА_5 є сином ОСОБА_7 , а тому останній є прадідом позивачки. ОСОБА_7 був одружений на ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 26.02.1951 року, де в останньому абзаці зазначено ОСОБА_7 є чоловіком ОСОБА_8 , отже, ОСОБА_8 є прабабою позивачки. Згідно цього ж свідоцтва дочкою ОСОБА_8 є ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому дід позивачки - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. У зв`язку з наведеним, позивачка зазначає, що вона є внучатою племінницею, або двоюрідною внучкою ОСОБА_2 , якій належало 19/72 частин спірного домоволодіння та є спадкоємцем п`ятої черги наслідування. З метою оформлення права власності на 19/72 домоволодіння, позивачка звернулася до Шостої нотаріальної контори з заявою, але отримала відповідь, що після смерті ОСОБА_2 було подано заяву про прийняття спадщини її чоловіком – ОСОБА_9 , який відповідно до свідоцтва про право на спадок від 29.07.1980 року, отримав у спадок 1/2 частини вкладів грошових коштів в установах банків, інше майно, в тому числі і нерухоме у спадок він не оформлював. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , будь-які документи про його смерть в позивачки не збереглись, спадкоємців після нього не залишилося. На даний час за вказаною адресою мешкає та зареєстрована тільки позивачка. Вже після отримання відповіді нотаріуса, в документах минулого століття, позивачка виявила договір дарування, згідно до якого ОСОБА_2 подарувала належні їй 19/72 спірного домоволодіння, матері позивачки ОСОБА_10 , а тому позивачка вважає, що оскільки вона прийняла спадок після своєї померлої матері ОСОБА_10 та отримала відповідне свідоцтво, то вважає, що право власності на це майно належить їй. Просить визнати за нею право власності на 19/72 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 14.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 20.02.2026 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по даній цивільній справі, витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи №252/1980 заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 08.04.2026 року витребувано у Запорізького обласного державного нотаріального архіву завірену належним чином копію спадкової справи за №252/1980, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивачка та її представник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, останній до суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивачки, на позові наполягають, просять його задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надіслав до суду заяву за змістом якої просив винести законне та обґрунтоване рішення за умови доведення позивачкою всіх обставин на які вона посилається, також просив розглядати справу без участі представника відповідача.
Представник третьої особи також в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з відповіддю № 2232398 від 13.01.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру, позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 30.07.2025 року.
Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12.06.2025 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину від своєї померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 матері ОСОБА_10 , 1934 р.н., у вигляді 7/72 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцеві на підставі договору дарування посвідченого Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 28.05.1974 року зареєстрованого в реєстрі за № 2-2863 (зареєстровано в реєстрі за № 531, спадкова справа № 164/2025).
Судом встановлено, що 08 червня 1979 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_10 19/72 частини домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Комисаренко Л.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2-2891, що підтверджується належним чином завіреною копією договору дарування, наявною в матеріалах справи.
Зі змісту зазначеного договору вбачається, що його предметом є саме 19/72 частини спірного домоволодіння, які на момент укладення правочину належали ОСОБА_2 на праві власності. Договір укладений у письмовій формі, посвідчений нотаріально та відповідав вимогам законодавства, чинного на момент його укладення.
Будь-яких доказів того, що вказаний договір дарування був визнаний недійсним у судовому порядку, оспорювався сторонами правочину або іншими особами, чи що право власності ОСОБА_10 на спірне майно було припинене з інших передбачених законом підстав, суду не надано.
За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 набула право власності на 19/72 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах - на підставі нотаріально посвідченого договору дарування.
При цьому суд враховує, що на момент укладення вказаного договору у 1979 році правове регулювання відносин щодо набуття права власності на нерухоме майно істотно відрізнялося від чинного на даний час порядку державної реєстрації речових прав.
Відповідно до положень цивільного законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на нерухоме майно за договором, який підлягав нотаріальному посвідченню, виникало з моменту його нотаріального посвідчення, а не з моменту внесення відомостей до державного реєстру речових прав, оскільки сучасна система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на той час законодавством не передбачалась.
Аналогічна правова позиція закріплена і в чинному законодавстві.
Так, відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.
Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається, зокрема, із правочинів, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Крім того, відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються державою дійсними за умови, якщо на момент їх виникнення законодавство не передбачало їх обов`язкової державної реєстрації або така реєстрація була проведена відповідно до законодавства, чинного на той час.
Отже, відсутність державної реєстрації права власності у сучасному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не свідчить про відсутність самого права власності у ОСОБА_10 , оскільки таке право виникло у неї з моменту нотаріального посвідчення договору дарування у 1979 році.
Суд також враховує, що після укладення договору дарування ОСОБА_2 втратила право власності на спірні 19/72 частини домоволодіння, а тому вказане майно не входило до складу спадщини після її смерті у 1980 році.
Таким чином, юридично значимою для вирішення даного спору обставиною є не факт можливого спадкування після смерті ОСОБА_2 , а факт належності спірного майна на праві власності саме ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 08.06.1979 року.
Судом встановлено, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого відкрилась спадщина.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2025 року, виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_10 та є її спадкоємицею.
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки на момент смерті ОСОБА_10 спірні 19/72 частини домоволодіння належали їй на праві власності, вказане майно увійшло до складу спадщини після її смерті.
Разом з тим судом встановлено, що за життя спадкодавець не здійснила належного оформлення та реєстрації свого права у відповідних обліково-реєстраційних органах, у зв`язку із чим нотаріус позбавлений можливості видати позивачці свідоцтво про право на спадщину щодо спірного нерухомого майна у позасудовому порядку.
За таких обставин суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно відповідає вимогам ст.392 ЦК України та є належним способом захисту її порушеного права.
Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З урахуванням положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також міжнародних актів у сфері захисту права власності, суд вважає, що право позивача на мирне володіння майном підлягає судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на спірну частину домоволодіння.
Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши їх належність, допустимість, достовірність та достатність, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 19/72 частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , з метою подальшої державної реєстрації цього права в установленому законом порядку.
Керуючись ст.ст.12,76-81,89,263,265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 19/72 частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 15.06.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя    Л.О. Варнавська