Справа №639/2912/26
Провадження №3/639/589/26
П О С Т А Н О ВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року        м. Харків
Новобаварський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Чижиченка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
До Новобаварського районного суду міста Харкова надійшов для розгляду адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення cерії ЕПР1 №628946 від 31.03.2026, водій ОСОБА_1 , 31.03.2026 в м. Харкові по Григорівському шосе, 85, керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Захисник-адвокат Бабаскін К.С. звернувся із письмовими запереченнями на протокол, які долучені до матеріалів справи,просив провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що:
1. Відсутні будь-які доведені та встановлені ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 , відповідно відсутні підстави для проведення огляду на стан сп`яніння, що вказує на формальний підхід поліцейських для встановлення ознак сп`яніння. Сторона захисту вважає, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи чітко вбачається, що у ОСОБА_1 відсутні будь-які ознаки наркотичного сп`яніння, що вказані в протоколі. Він адекватно себе поводить, вимова чітка, хода не хитка, перебував разом із дитиною в автомобілі, і його поведінка цілком відповідала обстановці. Він постійно перебував в полі зору нагрудних бодікамер та на відео постійно видно його обличчя. Жодні ознаки сп`яніння, а саме ті, що вказані в протоколі - зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість, та поведінка, що не відповідає обстановці, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та на відеозаписах.
2. Здійснення відеозаписів небезперервно та провокація вчинення правопорушення з боку співробітників поліції. В матеріалах справи міститься лише 1 відеофайл з однієї нагрудної відеокамери поліцейського. При цьому, на місці події, на місці складення протоколу відносно ОСОБА_1 , відповідно до відповіді на адвокатський запит перебувало 6 поліцейських і всі отримували нагрудні камери, які були в справному стані. Але до суду надали відео тільки з однієї камери, інспектора поліції, який складав протокол відносно ОСОБА_1 .
З огляду на вищевикладене, на думку захисника, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у зв`язку з чим в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся із заявою, у якій вказав, що клопотання про закриття провадження підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Крім того, повідомив, що позиція захисту узгоджена.
Заслухавши пояснення захисника - адвоката Бабаскіна К.С., дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступних висновків.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП України. 
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.
А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 2 глави 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ та МВС № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція): огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Відповідно до пункту 2.5. ПДР України: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ч.6 ст. 266 КУпАП: направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок): огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. 
Отже, ці норми імперативно закріплюють, що підставою для огляду водія на стан сп`яніння, є виключно наявність декількох ознак сп`яніння, що чітко передбачені Інструкцією. Саме наявність цих ознак сп`яніння, повинна бути доведена працівниками поліції при складанні матеріалів за статтею 130 КУпАП. Якщо не має ознак сп`яніння і вони є недоведеними поліцеськими та/або не зафіксовані на відеозаписах, у поліцейських не виникає підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння. Здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ці ознаки у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зокрема зафіксувати їх за допомогою відеозапису. 
Під час перегляду відеозапису встановлено, що відеозапис не містить фіксування наявності ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 . Цей порядок, встановлений таким чином, що виключно наявність ознак сп`яніння у водія, дає право поліцейським на проведення огляду. Відтак, відсутність ознак наркотичного сп`яніння свідчить про незаконність вимоги до ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння, а відтак і про відсутність в його діях, інкримінованого порушення пункту 2.5 ПДР України. 
До таких висновків також приходив неодноразово Харківський апеляційний суд у постанові від 02 серпня 2024 року у справі № 635/7254/23 та у постанові від 04 вересня 2024 року у справі № 642/7084/23. 
У постанові Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2024 року у справі № 635/7254/23 зазначено: "Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. З детального аналізу наведених норм права вбачається, що водій може бути направлений працівниками поліції до закладу охорони здоров`я для огляду на стан наркотичного сп`яніння, лише за наявності у нього конкретних ознак передбачених п.п.3, 4 Інструкції. Тобто, за відсутності у водія наведених ознак сп`яніння, у працівників поліції не виникає підстав направляти його для медичного огляду на стан сп`яніння до закладів охорони здоров`я. Відмова водія виконувати безпідставну (необґрунтовану) вимогу працівника поліції проходити огляд на стан сп`яніння, не може мати наслідків у вигляді адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР України. Отже, працівником поліції не було дотримано вимог п.п.2,4 розділу І та п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, та вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103. За таких обставин, зафіксовані у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння та направленні водія на огляд, а саме: зіниці очей не реагують на світло; почервоніння очей; порушення мови; порушення координації рухів, не є об`єктивно встановленими ознаками, оскільки поза розумним сумнівом помилково зазначені особою, яка складала протокол, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі відомості протоколу не відповідають дійсності, є суб`єктивними та до них необхідно ставитись критично." 
Крім того, у постанові Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі № 642/7084/23 зазначено: "Більш того, поліцейський у рапорті зазначає про виявлення ознак наркотичного сп`яніння, у протоколі зазначено такі ознаки звужені зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Проте з фрагментів відеозапису вбачається протилежне, впевнено себе поводив, адекватно обстановці, висловлював своє обурення поведінкою поліції, постійно запитував про правові юридичні підстави, через які він мав їхати до лікаря нарколога. Проте поліцейські такі обставини не зазначали, про будь які ознаки наркотичного сп`яніння не повідомляли. Вказані дії не відповідають вимогам закону, адже поліцейський має пересвідчитись у факті керування особою транспортним засобом, а в подальшому пояснити відповідні ознаки, які він вбачає, чи то ознаки наркотичного чи алкогольного сп`яніння. Недопустимою є ситуація, відповідно до якої без належних правових підстав, працівником поліції висувається вимога про проходження огляду, в даному випадку на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я". 
Відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (пункт 22 глави 3 Інструкції). 
Таким чином, поліцейськими не дотримано передбаченої законом процедури, яка має важливу роль для встановлення об`єктивної істини при розгляді справи, оскільки ОСОБА_1 не мав ознак сп`яніння та поліцейськими ці ознаки не доведені, отже не виникало підстав для проведення огляду на стан сп`яніння і не може мати місця порушення пункту 2.5 ПДР України в діях ОСОБА_1 .
В матеріалах справи міститься лише 1 відеофайл з однієї нагрудної відеокамери поліцейського. При цьому, на місці події та під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 , відповідно до відповіді на адвокатський запит, який долучений до матеріалів справи, перебувало 6 поліцейських і всі отримували нагрудні камери, які були в справному стані. Але до суду надали відео тільки з однієї камери, інспектора поліції, який складав протокол відносно ОСОБА_1 . На відеозаписі, який міститься в матеріалах справи, чітко вбачається наступне. Після огляду на Драгері, поліцейські пропонують ОСОБА_1 огляд на стан наркотичного сп`яніння. І він погоджується їхати до закладу охорони здоров`я. Через деякий час після згоди, поліцейський Лобойко А.М., на 11 хв. 16 сек. від початку відтворення відеофайлу, вимовляє фразу: «Євген, а ну йди сюди!» ОСОБА_1 відходить з поліцейським на бесіду і їх спілкування триває приблизно 3 хвилини. Через 3 хвилини ОСОБА_1 , який раніше погоджувався проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, підходить до поліцейської, яка складала на нього протокол і говорить: “оформляйте 130 как Вам коллега говорит и не будем терять время”! 
Проте, відеозаписи з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_2 не було направлено до суду. Їх також не було надано на адвокатський запит.
Таким чином, відеозаписи, долучені до матеріалів справи, не дають можливості в повній мірі встановити події, які відбувались 31.03.2026 та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання. 
Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. 
Таким чином, працівники поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, порушили вимоги ст. 266 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції № 1026. Обов`язок проводити повну фіксацію, як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом МВС України 18.12.2018 р. N 1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 за N 28/3299 і визначений у пункті 5 глави 2. 
Відтак пункт 5 має наступний зміст: включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. В порушення вимог п. 5 Інструкції № 1026, такий відеозапис не містить відображення цілісної картини події, так як відеофіксація самих обставин складення протоколу здійснювалась не перманентно, а вибірково, що позбавляє суд можливості об`єктивно оцінити як наявність факту правопорушення, так і правомірність та законність дій осіб, що його виявили та проводили процедуру фіксації правопорушення. 
За таких обставин, суд не може розцінювати як належний і допустимий доказ, додані працівниками поліції до матеріалів справи відеозаписи, оскільки такі відеодокази отримані і оформлені із порушеннями чинного законодавства. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що у матеріалах даної справи відсутністі у достатній кількості належні та допустимі докази, які б вказували на доведеність факту порушення ОСОБА_1 п. 2.5. Правил дорожнього руху за обставин, викладених у протоколі та, відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказані аргументи, свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .
Разом з тим, зазначені в матеріалах рапорти працівників поліції, зважаючи на те, що вони є зацікавленими особами при розгляді цієї справи ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин. Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. А свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, позаяк така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.05.2020 у справі № 524/4668/17 та від 15.04.2020 у справі №489/4827/16-а.'
Дійсно згідно КУпАП поліція має право збирати докази але збирання доказів не повинно відбуватися у поза процесуальний спосіб. Інакше докази зібрані у поза процесуальний є недопустимими.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обв`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Під час судового засідання судом досліджено відеозаписи, додані до матеріалів справи на підтвердження порушення.
Згідно п.п. 8,12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.8 р. ІІ Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.
І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.
Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні.
Зазначені вимоги нормативних актів працівниками поліції дотримані не були. Зокрема, на відеозаписі з боді-камер працівників поліції, інформація про вручення ОСОБА_1 направлень на огляд водія транспортного засобу в КНП ХОР ОКНЛ з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння - відсутня, як і взагалі відсутня на оглянутих в суді відеозаписах наявних на DVD-R дисках, долучених до матеріалів справи.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення ОСОБА_1 ПДР не надано.
Так, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки в діях особи не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ч.1 ст. 130, п.1 ч.1 ст. 247, ст. ст. 268, 279, 283, 294 КУпАП, суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Д.В. Чижиченко