ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року	справа № 380/5043/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ПІ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ПІ» (81300, Львівська область, Яворівський район, м. Мостиська, вул. Полуботка, 5; код ЄДРПОУ 19325897) до Львівської митниці Державної митної служби України (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; код ЄДРПОУ 43971343) із вимогами:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 11.02.2026 № UA2090002026103, винесене Львівською митницею.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Львівською митницею проведено документальну невиїзну перевірку ПП «Ю ПІ», за результатами якої складено акт від 04.11.2025 № 195/25/7.4-19/19325897 про дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання пільг залежно від країни походження товарів за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3 та від 11.09.2023 №23UA205140073521U4. За першою митною декларацією позивач оформив напівпричіп-тентований марки SCHMITZ, VIN НОМЕР_1 , а за другою - сідловий тягач VOLVO FH 480, VIN НОМЕР_2 . Під час митного оформлення були подані сертифікати EUR.1 № A757537 від 18.01.2023 та № A5176553 від 01.09.2023, на підставі яких до товарів було застосовано преференцію за кодом 410. Надалі митниця послалася на листи уповноважених органів Словацької Республіки та Французької Республіки про непідтвердження преференційного походження товарів. Саме на цих листах та на викладеному у акті перевірки висновках митниця прийняла оскаржувані податкові повідомлення-рішення у частині ввізного мита на суму 64 263,71 грн та штрафних санкцій 4 225,47 грн. Позивач не погоджується з таким рішенням, вважає його необґрунтованим, прийнятим без належного встановлення всіх фактичних обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням критеріїв обґрунтованості, добросовісності та пропорційності. Представник позивача зазначив, що під час митного оформлення було подано чинні на той момент сертифікати EUR.1, видані компетентними органами держав експорту. Митниця не встановила, що позивач підробив ці документи, знав про їхню недостовірність, вносив до них будь-які дані або подавав разом із ними інші суперечливі документи. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 26.03.2026 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.
Ухвалою суду від 09.04.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.
16.04.2026 за вх.№31643 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно та на підставі результатів документальної невиїзної перевірки, проведеної у зв`язку з надходженням від уповноважених органів Словаччини та Французької Республіки документально підтвердженої інформації про непідтвердження преференційного походження товарів, ввезених позивачем із застосуванням пільги за кодом « 410». За результатами перевірки встановлено безпідставність застосування тарифної преференції та заниження сум ввізного мита і ПДВ, у зв`язку з чим контролюючим органом донараховано відповідні податкові зобов`язання і штрафні санкції.
Відповідач наголошує, що автентичність сертифікатів EUR.1 не є безумовним підтвердженням преференційного походження товарів, оскільки експортер повинен документально підтвердити статус походження товару та матеріалів, використаних у його виробництві. Оскільки уповноважені органи країн експорту повідомили про ненадання таких підтверджуючих документів і внесли до сертифікатів відмітки про невідповідність вимогам достовірності, митний орган був зобов`язаний відмовити у застосуванні преференційного режиму.
Також відповідач заперечує доводи позивача щодо необхідності встановлення вини, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких обов`язок зі сплати митних платежів не залежить від вини платника, а застосування штрафних санкцій у разі самостійного визначення контролюючим органом податкових зобов`язань є законним наслідком встановлення факту несплати платежів у належному розмірі. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.
Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю-ПІ» (код ЄДРПОУ 19325897) зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Основний вид діяльності: 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами. Інші: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.
Львівською митницею на підставі пункту 9 частини першої статті 336, абзацу 3 частини другої статті 3441, пункту 2 частини третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351, підпункту 1 пункту 912 та з урахуванням пункту 934 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (зі змінами та доповненнями), у зв`язку з надходженням від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться прийнято наказ №455 від 14.10.2025 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ПП «Ю – ПІ» (ЄДРПОУ 19325897) вимог законодавства України з питань митної справи».
Відповідно до наказу №455 від 14.10.2025 наказано провести документальну невиїзну перевірку дотримання ПП «Ю – ПІ» вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3, від 11.09.202323 №UA205140073521U4 тривалістю 5 робочих днів з 27 жовтня 2025 року у приміщенні Львівської митниці за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 369, каб. 308.
Перевірка проводилась з 27.10.2025 по 31.10.2025.
За результатами проведеної перевірки Львівською митницею складено Акт №0195/25/7.4-19/19325897 від 04.11.2025 «Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ПП «Ю-ПІ» вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3, від 11.09.2023 №23UA205140073521U4.
В ході проведеної перевірки встановлено, що ПП «Ю-ПІ» за митною декларацією від 23.01.2023 №23UA209180002310U3 ввезено товар №1: «Напівпричіп тентований марки SCHMITZ, модель SCS 24/L - 13.62 СЕЕ, 2010 року виготовлення, дата першої реєстрації – 30.12.2010, що був у використанні, повною масою 39 000 кг, вантажопідйомністю 31 570 кг, номер шасі (VIN) – НОМЕР_1 , трьохосний, призначений для перевезення вантажів».
Код товару згідно з УКТ ЗЕД – 8716398000.
Ставка ввізного мита (пільгова/повна) – 10 %, зменшена ставка ввізного мита (відповідно до Доповнення І до Регіональної конвенції) – 0 %.
Умови поставки згідно з ІНКОТЕРМС – EXW, CZ Praha.
Вага товару: брутто – 7 430 кг, нетто – 7 430 кг.
Фактурна вартість товару становила 5 264,00 EUR, що еквівалентно 208 233,84 грн (відповідно до офіційного курсу НБУ на день митного оформлення: 1 EUR = 39,55810000 грн).
Витрати на транспортування – 11 856,45 грн.
Митна вартість товару, визначена за основним методом, становила 220 090,29 грн.
За цим товаром до бюджету нараховано та сплачено митні платежі на суму 44 018,06 грн, зокрема: ввізне мито – 22 009,03 грн (спосіб платежу – 06), податок на додану вартість – 44 018,06 грн (спосіб платежу – 01).
Також встановлено, що ПП «Ю-ПІ» за митною декларацією від 11.09.2023 №23UA205140073521U4 ввезено товар №1: «Сідловий тягач, що був у використанні, призначений для буксирування напівпричепів: марка – VOLVO, модель – FH 480, тип кузова – сідловий тягач, номер шасі (VIN) – YV2ASW0AX8B500926, календарний та модельний рік виготовлення – 2008, тип двигуна – дизельний, об`єм двигуна – 12 777 смі, потужність – 353 кВт, колісна формула – 4Ч2, категорія – N3, номер двигуна – не визначено, повна маса – 19 000 кг, кількість місць, включаючи водія, – 2. Торговельна марка – VOLVO. Виробник – VOLVO, EU».
Код товару згідно з УКТ ЗЕД – 8701219000.
Ставка ввізного мита (пільгова/повна) – 10 %, зменшена ставка ввізного мита (відповідно до Доповнення І до Регіональної конвенції) – 3 %.
Умови поставки згідно з ІНКОТЕРМС – EXW, BE Wingene.
Вага товару: брутто – 7 841 кг, нетто – 7 841 кг.
Фактурна вартість товару становила 10 500,00 EUR, що еквівалентно 410 809,35 грн (відповідно до офіційного курсу НБУ на день митного оформлення: 1 EUR = 39,12470000 грн).
Витрати на транспортування – 11 737,41 грн.
Митна вартість товару, визначена за основним методом, становила 422 546,76 грн.
За цим товаром до бюджету нараховано та сплачено митні платежі на суму 84 509,35 грн, зокрема: ввізне мито – 42 254,68 грн (спосіб платежу – 06), податок на додану вартість – 84 509,35 грн (спосіб платежу – 01).
Одержувачем товарів та особою, відповідальною за фінансове врегулювання, є ПП «Ю-ПІ» (ЄДРПОУ 19325897).
Експортерами товарів є:
– «VeaCom s.r.o.», Plzenska 155/113, Praha 5-Kosire, 150 00, Czech Republic;
– «NL JB TRADING B.V.», Marconistraat 22, 6716 AK Ede, Nederland.
Зазначені товари були задекларовані із застосуванням тарифної преференції за кодом «410», у зв`язку з чим ввізне мито було нараховано за преференційними ставками від митної вартості в межах дії статті 15 Доповнення І «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.
Зазначені товари декларувалися платником податків із застосуванням тарифної преференції за кодом « 410», що, як наслідок, зумовило умовне нарахування ввізного мита без його фактичної сплати.
Застосування пільги зі сплати ввізного мита ПП «Ю-ПІ» було здійснено на підставі преференційних документів, поданих під час митного оформлення товарів, а саме сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 18.01.2023 № А757537 та від 01.09.2023 № А5176553, які зазначені у графі 44 митних декларацій під кодом « 0954» – «сертифікат з перевезення (походження) товарів форми EUR.1».
Країну походження товарів у графі 34 митних декларацій зазначено як «EU» (Європейський Союз), що було заявлено декларантом на підставі відомостей, наведених у вказаних сертифікатах з перевезення (походження) товарів форми EUR.1.
Керуючись статтею 32 Доповнення І «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, Державною митною службою України було направлено на перевірку до уповноважених органів Словацької Республіки та Французької Республіки сертифікати з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 18.01.2023 № А757537 та від 01.09.2023 № А5176553.
Державна митна служба України листом від 30.07.2024 №15/15-03-01/7/4053 повідомила Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словацької Республіки листа від 24.07.2024 №371882/2024-2000102/CU-74/24 із результатами перевірки сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 18.01.2023 № А757537.
У зазначеному листі уповноваженим органом Словацької Республіки повідомлено таке: «Враховуючи ненадання відповідного документа, що підтверджує статус походження транспортного засобу, на який поширюється сертифікат EUR.1, транспортний засіб не може вважатися товаром країни походження відповідно до положень Додатка І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в межах Протоколу І до Угоди про асоціацію між ЄС та його державами-членами, з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони. Перевірений сертифікат EUR.1 не відповідає вимогам щодо достовірності та правильності інформації, а тому не є належним підтвердженням походження товару в межах дії протоколу».
Державна митна служба України листом від 29.07.2025 №15/15-03-01/7/4390 повідомила Волинську митницю про отримання від уповноваженого органу Французької Республіки листа від 04.07.2025 №Dossier 2025/76 - CAP 25 UKRAINE 555 із результатами перевірки сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 01.09.2023 № А5176553. Вказану інформацію доведено до Львівської митниці листом Волинської митниці від 12.08.2025 №7.3-2/15-03/7/9476 (вх. від 12.08.2025 №28558/7.3-19).
У зазначеному листі уповноваженим органом Французької Республіки повідомлено: «Розслідування, проведені нашими службами, свідчать про те, що документ EUR.1 № А5176553, використаний для експорту зазначених товарів, не відповідає встановленим вимогам. Французька митниця, зазначена у графі 11, дійсно засвідчила справжність документа EUR.1, однак заявник не зміг надати документи, що підтверджують правомірність цієї митної операції».
Крім того, уповноваженими органами Словацької Республіки та Французької Республіки надано копії сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 18.01.2023 № А757537 та від 01.09.2023 № А5176553, у графі 14 яких міститься відмітка: «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься в ньому».
Зазначена відмітка належним чином засвідчена уповноваженими органами, у зв`язку з чим товари, на які поширюються відповідні сертифікати форми EUR.1, не підпадають під преференційний режим відповідно до Додатка І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.
Таким чином, уповноваженими органами Словацької Республіки та Французької Республіки, як компетентними органами держав-експортерів, не підтверджено преференційне походження з Європейського Союзу товарів (код пільги 410), ввезених ПП «Ю-ПІ» за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3 та від 11.09.2023 №23UA205140073521U4.
З огляду на те, що преференційне походження товарів, ввезених за вказаними митними деклараціями, є визначальним для застосування преференційного режиму оподаткування, а відомості про таке походження виявилися недостовірними, ПП «Ю-ПІ» неправомірно застосовано преференційні ставки ввізного мита до зазначених товарів.
За результатами перевірки обґрунтованості та правомірності надання (отримання) ПП «Ю-ПІ» податкових пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням інформації та документів, отриманих від уповноважених органів Словацької Республіки та Французької Республіки щодо непідтвердження преференційного походження товарів, відповідно до частини дванадцятої статті 354 Митного кодексу України групою з проведення перевірки прийнято рішення про непідтвердження заявленої країни походження товарів, а також про неправомірність застосування зменшених ставок ввізного мита та тарифної преференції за кодом « 410» під час митного оформлення товарів за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3 та від 11.09.2023 №23UA205140073521U4.
Таким чином, унаслідок безпідставного застосування зменшених ставок ввізного мита та тарифної преференції за кодом пільги « 410» під час митного оформлення товарів за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3 та від 11.09.2023 №23UA205140073521U4 контролюючим органом встановлено порушення ПП «Ю-ПІ» вимог статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції (у редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), частини другої статті 46, частини першої статті 257 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), підпункту «в» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.
Керуючись підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, а також з урахуванням порушень, встановлених під час проведення перевірки, контролюючим органом здійснено розрахунок митних платежів, що підлягають сплаті до бюджету за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3 та від 11.09.2023 №23UA205140073521U4, на загальну суму 77 116,45 грн, у тому числі: ввізне мито – 64 263,71 грн та податок на додану вартість – 12 852,74 грн.
Львівською митницею на адресу ПП «Ю-ПІ» скеровано лист від 14.10.2025 №7.4-5/19-03/13/25814, у якому повідомлено про право суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності відповідно до пунктів 2 та 4 частини першої статті 350 Митного кодексу України надавати посадовим особам митного органу, які проводять перевірку, письмові заяви, зауваження та пояснення з питань, що стосуються перевірки, а також надавати всі наявні у їх розпорядженні документи та відомості, які підтверджують процедури декларування і митного оформлення товарів у відповідний митний режим та дотримання вимог законодавства з питань митної справи.
Станом на дату завершення перевірки ПП «Ю-ПІ» пояснень та/або документів надано не було.
Інші пояснення або документи, що підтверджують чи спростовують обставини, викладені в акті перевірки, або стосуються діяльності ПП «Ю-ПІ» за період, що перевірявся, станом на дату складення акта перевірки до Львівської митниці не надходили.
Відповідно до висновків акту перевірки, за результатами документальної невиїзної перевірки встановлено порушення ПП «Ю-ПІ» вимог:
– статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції (у редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), частини другої статті 46, частини першої статті 257 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), внаслідок чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3 та від 11.09.2023 №23UA205140073521U4 на загальну суму 64 263,71 грн;
– підпункту «в» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за митними деклараціями від 23.01.2023 №23UA209180002310U3 та від 11.09.2023 №23UA205140073521U4 на загальну суму 12 852,74 грн.
11.02.2026 відповідачем на підставі висновків акту перевірки прийнято податкове повідомлення рішення №UA2090002026103, яким за порушення статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини другої статті 46, частини першої Митного кодексу України на підставі підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 глави 5 розділу ІІ Податкового кодексу України та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання в розмірі 68489,18 гривень.
Вважаючи оскаржуване податкове-повідомлення рішення протиправним, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає. 
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.
За змістом статті 1 Митного кодексу України (МК України, Митний кодекс) законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина друга статті 1 МК України).
Як закріплено у частинах першій та другій статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Як закріплено у частинах першій та другій статті 43 Митного кодексу документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.
Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару (частина третя статті 43 Митного кодексу).
За положеннями частини першої статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару.
За нормами частини п`ятої статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
За правилами частин першої та п`ятої стаття 45 Митного кодексу у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.
У відповідності до частини другої статті 48 МК України товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України.
Документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару або засвідчена декларація про походження товару, або декларація про походження товару, або сертифікат про регіональне найменування товару (частина перша статті 41 МК України).
Як закріплено у частині четвертій статті 52 Митного кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
За змістом частин першої та другої статті 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «;Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору. Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.
За нормами статті 278 цього ж кодексу датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Як унормовано у частині першій статті 336 Митного кодексу митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом:
1) перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України;
2) митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян);
3) обліку товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України;
4) усного опитування громадян та посадових осіб підприємств;
5) огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, вільних митних зон, магазинів безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено на митні органи;
6) перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем;
7) проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;
8) направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу;
9) пост-митний контроль.
За приписами підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.
У відповідності до пункту 187.8 статті 187 Податкового кодексу датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.
Законом України «Про приєднання України до Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження» від 08.11.2017 № 2187-VIII Верховна Рада України постановила приєднатися до Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження (Регіональна конвенція).
У частині першій статті 15 Регіональної конвенції унормовано, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару ЕUR. 1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару ЕUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III Ь; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься декларацією походження або декларацією походження ЕUR-МЕD), надана експортером до інвойса.
Повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Статтями 31, 32 Доповнення І до Регіональної конвенції передбачено процедуру здійснення перевірки достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься.
Відповідно до положень зазначених статей подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог Регіональної конвенції.
Тобто, Регіональна конвенція надає уповноваженим органам право здійснювати перевірки підтверджень походження товарів після закінчення їх митного оформлення у країні імпорту як за наявності обґрунтованих сумнівів, так і вибірково.
Пунктом 2 статті 32 Доповнення І Регіональної конвенції визначено, що з метою реалізації перевірок митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути документ, що підтверджує походження, або його копію органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту.
За приписами пункту 3 статті 32 Доповнення І Регіональної конвенції перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.
У відповідності до пункту 5 статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам Конвенції.
До того ж, Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16.09.2014 року № 1678-VII, ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (Угода про асоціацію з ЄС).
Статтею 33 Протоколу 1 Угоди про асоціацію з ЄС врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію.
Згідно з положеннями цієї статті сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
За приписами пункту 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Згідно з пунктом 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Верховний Суд у постанові від 11.08.2022 у справі №460/8509/21 сформував такі правові висновки:
- країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених Митним кодексом України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом;
- у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей;
- Угода про асоціацію з ЄС та, зокрема, Протокол I до цієї угоди передбачає чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.
У постанові Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 380/25552/24 резюмовано, що оскільки у відповідь на запит митного органу уповноваженим органом відповідної країни не підтверджено преференційне походження товару, щодо якого виник спір, висновок судів попередніх інстанцій про те, що у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при його розмитненні, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
У цій же постанові враховано і висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 01.03.2021 у справі № 240/7093/19 та від 11.04.2022 у справі № 260/2805/20, про те, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.
Судом встановлено, що Державна митна служба України листом від 29.07.2025 №15/15-03-01/7-4390 інформувала Волинську митницю про отримання від уповноваженого органу Французької Республіки листа від 04.07.2025 №Dossier 2025/76 – CAP 25 UKRAINE 555 з результатами процесу перевірки сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 01.09.2023 №А5176553 (доведено до Львівської митниці листом Волинської митниці від 12.08.2025 №7.3-2/15-03/7/9476 (вх. від 12.08.2025 №28558/7.3-19).
Уповноваженим органом Французької Республіки у зазначеному листі повідомлено таке: «Розслідування, проведені нашими службами, показують, що документ EUR.1 №A5176553, який використовувався для експорту цих товарів, не відповідає вимогам. Французька митниця, зазначена у полі 11, дійсно засвідчила справжність документа EUR.1, проте заявник не може надати на документи, що підтверджують правильність цієї митної операції».
Також судом встановлено, що уповноваженим органом Французької Республіки надано копію сертифікату з перевезення (походження) товару EUR.1 від 01.09.2023 №А5176553 у графі 14 якого внесено відмітку: «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься у ньому».
Суд погоджується із висновком митного органу про те, що експортером у досліджуваному випадку не підтверджено країну походження товару всупереч ч. 5 ст. 21 Доповнення І до Регіональної конвенції. При цьому, не підтвердження країни походження товару означає не підтвердження преференційного походження товару, що тягне за собою відсутність підстав для застосування права на преференції при його розмитненні.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про правомірність висновків митного органу щодо відсутності підстав для застосування преференції при розмитненні товару у досліджуваному випадку.
Отже, позивачем не доведено у належний спосіб і належними доказами, а судом не встановлено наявності підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з викладених вище підстав.
Оскільки у задоволенні позовної заяви відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.139 КАС України, не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з для складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна