Єдиний унікальний номер 205/5491/26
Номер провадження1-кп/205/847/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року        м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 
за участю секретаря – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62022170030001016 від 30 грудня 2022 за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець призваний за мобілізацією на особливий період, на посаді командира бойової машини - командира відділення 5 парашутно – десантної роти 2 парашутно – десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні сержант, раніше судимий вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 року за ч. 5 ст. 407 КК України до 6 місяців арешту,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України,- 
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 
захисника – адвоката ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_3 
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року № 38, сержанта ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу та призначено на посаду командира бойової машини – командира відділення 5 парашутно – десантної роти 2 парашутно – десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складі) від 01.08.2022 № 135 – РС сержанта ОСОБА_3 , командира увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира бойової машини - командира відділення парашутно – десантного взводу парашутно -десантної роти парашутно – десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 вересня 2022 року № 192 сержанту ОСОБА_3 , колишньому командиру бойової машини – командира відділення 5 парашутно – десантної роти 2 парашутно – десантного батальйону, припинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 18 вересня 2022 року.
Таким чином, сержант ОСОБА_3 , в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останній було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану. 
Будучі військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обвинувачений ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 – 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. 
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту – із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити – до наступного прямого начальника.
За ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями тощо. 
Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата (матроса) у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стан, збереження виданого йому майна. А стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.
За приписами ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Проте, обвинувачений ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин: сержант ОСОБА_3 , будучи діючим військовослужбовцем військової служби та проходячи її на посаді командира бойової машини - командира відділення 5 парашутно – десантної роти 2 парашутно – десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1–4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 18.09.2022 року, самовільно залишив місце служби, а саме місце розташування підрозділу військової частини  НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, та був незаконно відсутній на службі до 08 квітня 2026 року, коли того ж дня ОСОБА_3 було затримано співробітниками відділу поліції № 1 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області під час обшуку приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. вулиця Лисенка, буд. № 15 на підставі ухвали слідчого судді Новокодацького районного суду від 10.03.2026, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи обізнаним про те, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб – до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан,який після цього неодноразово було продовжено в останнє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20.10.2025 №793/2025, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 14.01.2026 №4758-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб – до 4 травня 2026 року,13.11.2025 приблизно у період часу з 15 години 00 хвилин по 16 годину 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_3 прийшов до приміщення будинку АДРЕСА_1 та, перебуваючи у приміщенні вказаного будинку, побачив на полиці телевізор марки JVC, модель LT – 43MU759, під час чого в нього виник кримінально - противоправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 а саме: телевізор марки JVC, модель LT – 43MU759. 
Надалі, реалізуючи свій кримінально - противоправний умисел, спрямований на таємне викрадення майна потерпілої, ОСОБА_3 13.11.2025, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, взяв з полиці телевізор марки JVC, модель LT – 43MU759, та утримуючи вищевказане майно при собі, покинув приміщення будинку АДРЕСА_1 .
В подальшому, ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном, а саме телевізором марки JVC, модель LT – 43MU759 – на власний розсуд, завдавши таким чином ОСОБА_8 майнову шкоду в сумі 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися:
- у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;
- у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 
Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні просила суд про застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, посилаючись на недоцільність дослідження доказів щодо усіх обставин обвинувачення у зв`язку з повним їх визнанням та підтвердженням у судовому засіданні самим обвинуваченим ОСОБА_3 .
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник – адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні також не заперечували проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України щодо не дослідження доказів щодо усіх обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, посилаючись на повне визнання всіх обставин, викладених у обвинувальному акті.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася. Суду надала письмову заяву, в якій просила здійснювати розгляд кримінального провадження без її участі. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинувачені визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та суду пояснив, що він проходив службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Після отриманих поранень він певний час лікувався у військовому госпіталі, але самостійно залишив його без дозволу командування, оскільки хотів бути присутнім на похованні свого загиблого друга. Про те, що він самовільно залишив лікувальний заклад було доведено до командування ВЧ НОМЕР_1 . 18.09.2022 року він був відсутній на шикуванні особового складу ВЧ НОМЕР_1 , у зв`язку з чим командир частини оформив відносно нього самовільне залишення військової частини. Починаючи з 18.09.2022 року до 08.04.2026 року включно, тобто по день його фактичного затримання, він проживав у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , займався своїми особистими справами, проводив час на власний розсуд з родиною та дітьми. 08.04.2026 року він був затриманий працівниками поліції і з того часу перебуває під вартою.
Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що 13.11.2025 року, приблизно о 15.00 год. він прийшов до будинку АДРЕСА_1 , де він зареєстрований та де проживають його батьки та рідна сестра ОСОБА_8 . Він зайшов до будинку безперешкодно, оскільки мав від нього свої власні ключі. Скориставшись тим, що в будинку нікого не було, він таємно взяв телевізор марки JVC 42 дюйми діагоналі екрану, який належав його сестрі ОСОБА_8 , після чого з зазначеним телевізором залишив місце злочину. В подальшому він заклав викрадений ним телевізор в ломбард «Імперіал», який розташований на пров. Парусному в місті Дніпрі, отримавши за нього 5 800 грн., які витратив на власні потребу. 
Судом, роз`яснені обвинуваченому наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння ним цих обставин та добровільність його позиції.
З урахуванням повного визнання своє винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченим, всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого стороною обвинувачення кримінальних правопорушень, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає повне визнання свої вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей. 
Обставиною, яка обтяжують покарання ОСОБА_3 передбаченою ст. 67 КК України судом визнається рецидив злочину. 
Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним діянь, які відносяться до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який має судимість, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, являється військовослужбовцем за мобілізацією, за місцем мешкання характеризується задовільно, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
На підставі викладеного, враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, а також з урахуванням принципів гуманізму та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд вважає необхідним призначити йому за ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на мінімальні строки, передбачені санкціями зазначених статей та визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.
Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення після ухвалення щодо нього вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 5 ст. 407 КК України від 05.10.2022 року, але до повного відбуття призначеного йому за цим вироком покарання у виді арешту строком на шість місяців, суд вважає, що на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання слід частково приєднати невідбуте покарання у виді арешту за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, перевівши невідбуту частину покарання у виді арешту в позбавлення волі за правилами, визначеними у ст. 72 КК України з розрахунку один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні були проведені судова товарознавча експертиза № СЕ – 19/104 – 25/45526 - ТВ від 25.11.2025 витрати на проведення якої документально підтверджені на суму 1782,80 грн. та судово – трасологічна екпертиза витрати на проведення якої документально підтверджені на суму 2228, 50 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Цивільного позову по кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази, якими визнані: 
-дактилоскопічна картка на ім`я ОСОБА_3 , два сліди папілярних візерунків пальців рук розмірами 24*37 та 20*29 мм., запаковані у паперовий конверт та передані на зберігання до камери схову ВП № 1 ДРУП № 1 ГУПН в Дніпропетровські області – підлягають знищенню;
-договір про надання ломбардного кредиту під заставу DP-99.1032940 від 13.11.2025 року, DVD-R диск з відеозаписом від 13.11.2025 року – підлягають зберіганню в матеріалах кримінального провадження.
-телевізор JVC LT – 43MU – підлягає поверненню власнику – ОСОБА_8 за належністю.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 5 ст. 407 КК України – п`ять років позбавлення волі
за ч. 4 ст. 185 КК України – п`ять років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді п`яти років одного дня позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 72 КК України до призначеного за цим вироком остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, частково, у вигляді одного дня арешту приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 року, перевівши покарання у виді арешту в позбавлення волі із розрахунку один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі, та визначити ОСОБА_3 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді п`яти років двох днів позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк призначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 8 квітня 2026 року по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ – 19/104 – 25/45526 - ТВ від 25.11.2025 в суді 1782 (тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок та судово – трасологічної екпертизи на суму 2228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 50 копійок, а всього 4011 (чотири тисячі одинадцять) гривень 30 копійок.

Речові докази, якими визнані: 
-дактилоскопічна картка на ім`я ОСОБА_3 , два сліди папілярних візерунків пальців рук розмірами 24*37 та 20*29 мм., запаковані у паперовий конверт та передані на зберігання до камери схову ВП № 1 ДРУП № 1 ГУПН в Дніпропетровські області – знищити;
-договір про надання ломбардного кредиту під заставу DP-99.1032940 від 13.11.2025 року, DVD-R диск з відеозаписом від 13.11.2025 року – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
-телевізор JVC LT – 43MU – повернути власнику – ОСОБА_8 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя:          ОСОБА_9