Справа №950/3436/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косолап В. М.	
Номер провадження 33/816/1070/26 	Суддя-доповідач Шинкаренко А. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Шинкаренко А. І. , з участю секретаря судового засідання Кравченко Д.І, захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Стегнія А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Стегнія А.М. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця: АДРЕСА_1 , військовослужбовця,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
у с т а н о в и л а:
Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн 60 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 листопада 2025 року о 11 год 40 хв по вул. Першотравнева, 13 в м. Лебедин ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. За згодою водія на місці зупинки проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізтора «Drager Alcotest 6820», результат якого становив 1,55 % проміле. У медичному закладі проходити огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Стегній А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує на те, що працівники поліції не мали законних підстав для зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 . Також під час дослідження долучених відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу було надано вже розпакований мундштук, та не здійснено контрольний замір приладу. Окрім цього, ОСОБА_1 не було роз`яснено його право на правничу допомогу та правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Також зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння не відповідають Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Долучений до матеріалів справи відеозапис не оформлений належним чином як електронний доказ, зокрема не містить цифрового підпису автора.
Окремо апелянт просить звернути увагу на поведінку судді суду першої інстанції, який не надав можливості адвокату підготувати та надати письмові пояснення після дослідження в судовому засідання долучених відеозаписів.
Отже, апелянт вважає, що суд першої інстанції не дотримався норм процесуального права та постановив судове рішення за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Стегній А.М. у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року й постановити нову постанову, якою закрити провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника - адвоката Стегнія А.М., апеляційний суд дійшов таких висновків.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Як передбачено ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 251 КУпАП).
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується дослідженими доказами, яким надано належну оцінку:
- протоколом про адміністративне правопорушення від 04 листопада 2025 року серії ЕПР 1 № 503019;
- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» № 3597 від 04 листопада 2025 року, відповідно до якої у ОСОБА_1 рівень алкоголю становив 1,55 % проміле;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким підтверджено згода ОСОБА_1 із результатом продуття приладу «Drager Alcotest 6820»;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно якого ОСОБА_1 відмовився проходити медичний огляд в найближчому закладі охорони здоров`я;
- відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Drager Alcotest 6820», погодження останнього з результатом продуття приладу.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.
Із долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з нагрудної камери працівників поліції встановлено, що 04 листопада 2025 року о 11 год 40 хв у м. Лебедин по вул. Першотравнева, 13 працівники поліції зупинили автомобіль «ВАЗ 2109» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .
Водієві було оголошено причину зупинку, а саме не завчасне подання сигналу покажчика повороту до початку маневру. Також під час перевірки особи водія працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, мляву мову). 
Поліцейський відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу або проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я.
Водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», результат продуття якого становив 1,55 % проміле. Із результатом огляду, ОСОБА_1 погодився та не заперечував, що вживав алкогольні напої перед тим як сісти за кермо автомобіля. На пропозицію працівника поліції проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я з метою пройти медичний огляд, ОСОБА_1 відмовився.
Жодних заперечень щодо процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не висловлював. 
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та такою, що об`єктивно підтверджує обставини, які мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Доводи апелянта про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, у тому числі, якщо водій порушив ПДР України.
Як встановлено з долученого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений у зв`язку із порушенням водієм правил дорожнього руху, а саме не завчасне подання сигналу покажчика повороту до початку маневру, не менше як за 50-100 м у населеному пункті. Саме під час спілкування працівника поліції з водієм щодо вказаного порушення у останнього були виявлені характерні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти відповідний огляд на місці або у медичному закладі.
Водієві ОСОБА_1 за порушення правил дорожнього руху було оголошено попередження без притягнення його до адміністративної відповідальності. Проте, відсутність складеного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння при виявленні відповідних ознак такого сп`яніння.
Застосований працівниками поліції спосіб проведення огляду, а саме надання ОСОБА_1 можливості самостійно обрати герметично запакований мундштук, відкрити його та проведення контрольного заміру повітря з метою підтвердження відсутності алкоголю в алкотестері і готовності приладу до використання, а також результати огляду - 1,55 проміле алкоголю, що значно перевищує допустиму норму, - спростовують доводи апелянта щодо неналежного використання мундштука поліцейським та недостовірність результатів огляду.
Доводи сторони захисту про те, що працівником поліції неправильно зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, апеляційний суд не бере до уваги, зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено за порушення вимог п. 2.9 а ПДР України, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП не вимагає від уповноваженої особи зазначення у протоколі ознак алкогольного сп`яніння.
Посилання захисника про те, що працівники поліції не роз`яснили наслідки відмови чи проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів є необґрунтованими.
Із наявного у матеріалах справи відеозапису встановлено, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager», а також роз`яснено, що за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, після продуття приладу, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося проїхати до медичного закладу, від чого останній відмовився. При цьому, відповідно до відеозапису працівником поліції також було роз`яснено водію права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі право користуватися правовою допомогою, що також підтверджується проставленим підписом останнього у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що відсутність електронного цифрового підпису на долученому відеозаписі тягне за собою недопустимість цього доказу, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ /відеозапис/ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали, відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення. Записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису, є оригіналом /відображенням/ електронного документу, який не потребує додаткового завіренням електронним підписом, з огляду це поліцейські діяли відповідно до Наказу МВС України №1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису» та будь-яких порушень не допустили.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про відкладення судового засідання, з метою підготовки письмових пояснень після дослідження долученого відеозапису, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенства права, у тому числі проводити судове засідання за відсутності особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29 травня 2008 року "Якименко проти України"; рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2006 року "Мороз та інші проти України" та інші).
З матеріалів справи встановлено, що матеріали справи відносно ОСОБА_1 надійшли до суду 11 листопада 2025 року, проте судові засідання неодноразово відкладались за численними клопотаннями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Стегнія А.М.
24 лютого 2026 року за клопотанням захисника Стегнія А.М., судом був досліджений відеозапис, проте враховуючи, що в останнього було достатньо часу підготувати позицію сторони захисти, оскільки договір про надання правничої допомоги було укладено 09 грудня 2025 року, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є правильними.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи судом першої інстанції в повному обсязі дотримані положення статей 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому на підставі пункту 1 частини 7 статі 294 КУпАП вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и л а:
Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 24 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Стегнія А.М. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Шинкаренко А. І.