Справа № 457/1376/25
провадження №2/457/31/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 квітня 2026 року м. Трускавець

Трускавецький  міський суд Львівської області
в складі головуючого-судді Василюк Т.В.,
секретар судового засідання Кушнір М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за участі представника позивача Сахарової О.І., представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Золотухіна О.О., – 
в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в розмірі 23066,99 грн, а також понесені судові витрати, що складаються з 2422,40 грн судового збору та 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Позов обгрунтований тим, що 10.03.2021 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір №385950842 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно з умовами договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував ОСОБА_1 на банківську картку грошові кошти у сумі 27700 грн. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі, щодо продовження терміну дії договору факторингу. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на виконання умов раніше укладеного договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №11 від 31.08.2023, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до відповідача по справі. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторигну № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача. Зважаючи на викладене, оскільки відповідач добровільно не бажає повернути суму боргу за кредитом, змушене звернутись до суду із заявленими вимогами. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити та стягнути судові витрати.
Від відповідача 24.09.2025 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. При укладенні договору з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» сторони погодили, що у всіх взаємовідносинах між позичальником та Товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату. Згідно із п.п. 4.1. п. 4 Договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Крім того, 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату. Представником позивача надано Реєстр права вимоги, згідно якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає від ТОВ «ФК «Таліон Плюс» право вимоги до боржників. 06.12.2021 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №06/12/2021-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату. Представником позивача надано Реєстр права вимоги, в якому зазначено прізвище ОСОБА_1 , а також надано Виписку з особового рахунку за Кредитним договором за підписом директора ТОВ «ФК «Ейс» з якого вбачається загальна заборгованість та просточена заборгованість за процентами. Відповідно до п. 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору та закінчується 28.11.2019р., але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Разом з тим, до матеріалів справи долучено витяг з реєстру прав вимоги № 146 від 10.08.2021р., відтак поза межами строку дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. Доказів продовження строку дії даного договору факторингу не представлено. Відтак позивачем не доведено перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. Крім того, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, то таке право не могло було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «Ейс» за договором факторингу № 06/12/2021-01, оскільки лише 10.03.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 385950842, а тому такий договір не міг бути включений до Реєстру прав вимоги до договору факторингу від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», та в подальшому за договором факторингу відступлене ТОВ «Таліон Плюс» Товариству «ФК «Онлайн Фінанс». У договорі факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року не зазначена ціна, за яку відбулося відступлення права вимоги. Крім того у договорі факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ні у додатковій угоді до договору не зазначений розмір вимоги до боржника, яка відступається. Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Отже, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 385950842 від 10.03.2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», відповідно, та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові.

Від позивача 26.09.2025 надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача зазначає, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та між ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 – якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. 10.08.2021 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги 146 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 23 066,99 грн (копія долучена до позовної заяви). Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. З урахуванням викладених обставин, можна зробити висновок, що Сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до Відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 10.08.2021, тобто після укладання Кредитного договору № 385950842 від 10.03.2021. Отже, Відповідач , не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги 146 від 10.08.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Твердження Відповідача на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що Позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу є нікчемними. Враховуючи наведене, Позивач дійсно підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні документи. Звертаємо увагу Суду на те, що Позивач набув право вимоги до Відповідача на підставі Договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025. Хоча перерахування коштів клієнту не є предметом доказування у даному спорі, оскільки факт переходу прав вимоги підтверджується підписанням відповідного реєстру боржників, як це прямо передбачено умовами зазначеного договору. Слід зазначити, що разом із тим, з метою забезпечення всебічного та об`єктивного розгляду справи, Позивач додав до матеріалів позову копії платіжних інструкцій, що підтверджують проведення оплати за набуття права грошової вимоги за Договорами факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 та № 08/07/25-Е від 08.07.2025 ( Додатки №17, №21 до позовної заяви).

2. Заяви та клопотання сторін. 
У судовому засіданні представник позивача Сахарова О.І. просила задоволити позов у повному обсязі з наведених у ньому підстав, а також з підстав, деталізованих у відповіді на відзив. 
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Золотухін О.О. у судовому засіданні просив відмовити у зоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. 

3. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 04.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 10.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір Кредитної лінії №385950842, за умовами якого Кредитодавець зобов`язується надати позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 27700 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» /арк. справи 49-52/.
Згідно з п. 1.2 договору кредит надається строком на 126 дів. Строк дії договору обчислюється з моменту його укладення та до закінчення строку, на який надано кредит, але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 1.3 договору). 
Зі сторони відповідачки даний кредитний договір підписано електронним підписом одностороннім ідентифікатором MNV96М5В /арк. справи 53/. 
Відповідно до листа АТ «ОТП Банк» № 68-3-23-23/10181БТ від 19.09.2025 підтверджено факт зарахування коштів у сумі 27700 грн 10.03.2021 на платіжну картку, видану на ім`я ОСОБА_1 /арк. справи 221-222/. На підтвердження цієї обставини банком надано копію меморіального ордера № 16724518 від 10.03.2021 /арк. справи 223/ та виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 /арк. справи 224-226/.
28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01 /арк. справи 109-115/. Додатковими угодами №19 від 28.11.2019 року /арк. справи 120/, №26 від 31.12.2020 року /арк. справи 121-127/, №27 від 31.12.2021 /арк. справи 131/, №31 від 31.12.2022 /арк. справи 131а/, № 32 від 31.12.2023 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 та 31.12.2024 відповідно.
Відповідно до реєстру прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 504103217 від 29.12.2021 /арк. справи 113-115/. 
05.08.2020 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором /арк. справи 93-98/.
Відповідно до реєстру прав вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 385950842 від 10.03.2021 /арк. справи 90-92/.
08.07.2025 між ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту арк. справи 78-84/.
Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 385950842 від 10.03.2021 /арк. справи 75-76/.
Згідно з розрахунком заборгованості сума заборгованості відповідача перед позивачем на день подачі позовної заяви становить 16790,50 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13450,11 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом у розмірі 9616,88 грн /арк. справи 66/.

5. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутних послуг кредитодавцем i третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням етектронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примiрнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особi, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дiй чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реестрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення вiд особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, якай зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторiн».
Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Зі змісту ст.1054 ЦК України убачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» підставно перейшли всі права вимоги до боржника за кредитним договором № 385950842 від 10.03.2021.
Згідно з витягом з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, розрахунком заборгованості, наданим представником позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 385950842 від 10.03.2021 в сумі 16790,50 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13450,11 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом у розмірі 9616,88 грн. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказано щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов?язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
Відповідачем дані розрахунки не спростовані, а отже суд вважає такі арифметично
вірними.
З приводу заперечень сторони відповідача суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу на те, що ТОВ «ФК «Ейс» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов?язання клієнта перед фактором.
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутному (майбутня вимога).
Згідно з ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Як убачається з матеріалів справи, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова
допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 18.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача.
У подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» який набув права вимоги за попередньо вказаним договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з додатковими угодами) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого, клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. 
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №05/0820-01 клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Згідно п.п. 1.3. договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Тобто предметом договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу
№05/0820-01 від 05.08.2020, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 23066,99 грн. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача у сумі 23066,99 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13450,11 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом у розмірі 9616,88 грн.
За таких обставин, твердження відповідача щодо недоведеності набуття позивачем права
вимоги за цим договором не відповідають фактичним обставинам справи. Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_2 на підставі укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договором кредиту № 385950842 від 10.03.2021 свої зобов?язання перед позикодавцем, який відступив права вимоги за вказаним договором ТОВ «Таліон Плюс», останнє в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке відступило право вимоги ТОВ «ФК «Ейс», щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, і через це у нього виникла заборгованість на загальну суму 23066,99 грн, що підтверджується розрахунком позивача, тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.
Суд наголошує на тому, що зазначена позиція узгоджується з постановами Львівського апеляційного суду від 28.08.2025у справі № 452/3073/24, від 23.03.2026 у справі № 451/993/25, від 09.04.2026 у справі № 463/7487/24.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня
2006 року).

6. Оцінка суду.
З матеріалів справи встановлено, що позивач виконав свої зобов?язання, надавши відповідачеві кредит у встановленому в договорі про надання банківських послуг розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов?язань, у зв?язку з чим допустив спірну заборгованість.
Вочевидь, що між сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору про надання банківських послуг, а саме надання коштів у кредит, такий договір, згідно з вимогами ст. 204 ЦК У країни, створює презумпцію правомірності правочину, у зв?язку з чим він, згідно із ст. 629 ЦК України, є обов?язковим для виконання сторонами, а зобов?язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідач не виконує зобов?язань за договором, допущену заборгованість ним у встановленому порядку не погашено, з огляду на, що суд прийшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення

7. Судові витрати.
При зверненні до суду з позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача підлягає стягнею корист позача сумо оплаченого судового збору.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов?язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру.
Позивачем в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії договору № 09/07/25-01 від 09.07.2025 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та Адвокатським об?єднанням «Тараненко та партнери /арк. справи 62-64/, протоколом погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги /арк. справи 65/, акт прийому передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги, згідно з яким вартість наданих послуг становить 7000 грн. /арк. справи 60/
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов?язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018
року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.
Крім того, суд звертає увагу на те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Наведене узгоджується з висновками викладеними в додатковій постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №910/5724/23. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17:
Стягуючи на користь ТОВ «ФК «Ейс» витрати на професійну правничу допомогу, судом враховується, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 23066,99 грн, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Враховуючи задоволення позову, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційностірозміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витратзіскладністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 385950842 від 10.03.2021 у розмірі 23066,99 грн, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 28489 (двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) грн 39 коп. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», юридична адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя:	  	Т.  В.  Василюк