ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/24314/25 Суддя (судді) першої інстанції: Кочанова П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чуприни О.В., суддів Попової О.Г., Говоруна О.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі по тексту також - відповідач, орган пенсійного забезпечення, Управління, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови військовому пенсіонеру генерал-майору медичної служби ОСОБА_1 в проведені перерахунку і виплати пенсії з 01 березня 2024 року без обмеження пенсії запровадженими відповідними знижувальними коефіцієнтами на суму, яка перевищує поріг десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність і без обмеженням максимальним розміром пенсії з врахуванням основного встановленого розміру пенсії 95% грошового забезпечення згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року у адміністративній справі №640/25529/19 та згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року у адміністративній справі №640/14604/22 згідно довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2021 року генерал-майора медичної служби ОСОБА_1 від 14 вересня 2021 року за №9711 з врахуванням щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" та з виплатою нарахованої індексації базового ОСНП за 2024 рік та за 2025 рік у відповідності до вимог статті 43 та статті 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704-2017-п "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" , а також визнати протиправними дії щодо здійснення з 01 січня 2025 року зменшення пенсії Позивача запровадивши відповідні знижувальні коефіцієнти на суми, які перевищують поріг десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення (пенсії) військового пенсіонера генерал-майора медичної служби ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року без обмеження пенсії запровадженими відповідними знижувальними коефіцієнтами на суму, яка перевищує поріг десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність і без обмеженням максимальним розміром пенсії з врахуванням основного встановленого розміру пенсії 95% грошового забезпечення і з врахуванням 100% суми підвищення пенсії згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року у адміністративній справі №640/25529/19 та згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 22 листопада 2022 року у адміністративній справі №640/14604/22 та з врахуванням щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з 01 березня 2022 року з врахуванням до виплати індексації пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", з 01 січня 2025 року без обмеження пенсії максимальним розміром та без обмеження пенсії запровадженими відповідними знижувальними коефіцієнтами на суму, яка перевищує поріг десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність (без зменшення нарахованої пенсії), з 01 березня 2025 року з врахуванням до виплати індексації пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704-2017-п "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" і провести повну виплату недоотриманих пенсійних коштів за період починаючи з 01 березня 2024 року з врахуванням отриманих коштів за вказаний період;
покласти персональну відповідальність за виконання резолютивної частини прийнятого рішення суду на керівника Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві або на особу яка заміщає керівника Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві на час виконання ухваленого рішення суду та довести до їх відома про відповідальність за умисне невиконання ухваленого рішення суду та про адміністративну відповідальність за неповагу до суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII (надалі по тексту також - Закон №2262-ХІІ). 
На переконання позивача, орган пенсійного забезпечення неправомірно змінив визначене відсоткове значення основного розміру пенсії позивача з 95% сум грошового забезпечення, застосував обмеження пенсії максимальним розміром та припинив нарахування і виплату щомісячної доплати у розмірі 2000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 за №713 (надалі по тексту також - Постанова №713) та індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" від 23.02.2024 за №185 (надалі по тексту також - Постанова №185), постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" від 25.02.2025 за №209 (надалі по тексту також - Постанова №209), що суперечить приписам статей 43, 51, 63 Закону №2262-XII, рішенню Конституційного Суду України від 20.12.2016 за №7-рп/2016, яким скасовано обмеження максимального розміру пенсії; такі дії Пенсійного фонду порушують принцип верховенства права та право позивача на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим є протиправними і підлягають судовому усуненню шляхом зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії.
Також вважає, що дії відповідача щодо застосування положень постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03.01.2025 за №1 (надалі по тексту також - Постанова №1), якою введені обмежувальні коефіцієнти, суперечать вимогам законодавства на отримання позивачем пенсії у нарахованому розмірі.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні доплати до пенсії згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб";
визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану";
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з врахуванням щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з 01 березня 2024 року, починаючи з 01 січня 2025 року, починаючи з 01 березня 2025 року та без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", починаючи з 01 січня 2025 року, починаючи з 01 березня 2025 року, з урахуванням проведених раніше виплат.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушенням норм матеріального права, вказує про помилкові висновки у частині відсутності правових підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром у зв`язку із втратою чинності частини 7 статті 43 Закону України №2262-XII, якою передбачалося обмеження пенсій максимальним розміром, з огляду на ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 за №7-рп/2016; зазначає про неправильне застосування положень статей 43, 63 Закону №2262-XII, Постанов №185, №209, Постанови №713, а також не врахування висновку Верховного Суду, викладеного у рішенні від 16.12.2024 у зразковій справі №400/6254/24, в якому серед іншого зазначено, що перерахунок пенсії військовослужбовця, на підставі рішення суду, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 за №704, є таким перерахунком пенсії з підвищенням, який відповідно до абзацу третього пункту І Постанови №713, Постанови №118 та Постанови №168 є правомірною підставою для невиплати доплати до пенсії 2000,00 гривень та індексації за 2022, 2023 роки; вказує, що стаття 46 Закону №4059-IX та Постанова №1 (на період її застосування була чинною) неконституційними не визнавались, отже, є обов`язковими до застосування. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови визнання протиправними дій і зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року з врахуванням основного встановленого розміру пенсії 95% грошового забезпечення і здійснення нарахування та виплати пенсії з 01 січня 2025 року без обмеження пенсії запровадженими відповідними знижувальними коефіцієнтами на суму, яка перевищує поріг десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність, встановленими постановами Кабінету Міністрів України (без зменшення нарахованої пенсії) та у цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Свої вимоги обґрунтовує порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, котрі мали прояв у наступному: 
(а) рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 29.07.2020 у справі №640/25529/19 та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 22.11.2022 у справі №640/14604/22, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром та виходячи з 95% розміру грошового забезпечення; вважаючи вказані обставини преюдиційними та обов`язковими при врахуванні судом відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, зменшення основного розміру пенсії при проведенні перерахунку є протиправним та підлягає відновленню шляхом зобов`язання органу пенсійного забезпечення провести перерахунок та виплату пенсії з врахуванням 95% розміру грошового забезпечення; 
(б) застосування при перерахунку розміру пенсії положень статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 за №4059-ІХ, постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03.01.2025 за №1, а також статті 30 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" від 03.02.2025 за №4695-ІХ та постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану" від 30.12.2025 за №1778, якими передбачено виплату пенсій із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, яка втратили працездатність, є протиправним та таким, що обмежує право на належний соціальний захист
Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 29.07.2020 у адміністративній справі №640/25529/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2018 року ОСОБА_1 перерахунок пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 95 відсотків сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум без обмежень суми підвищення пенсії та максимального розміру пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 22.11.2022 у адміністративній справі №640/14604/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2019 року, з урахуванням основного та додаткових видів грошового забезпеченням, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 вересня 2021 року №9711 про розмір грошового забезпечення станом на березень 2019 року, без обмеження максимальним розміром, виходячи з розміру 95% сум грошового забезпечення, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше сплачених виплат.
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.09.2021 за №9711, сукупний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 становить 32 641,25 гривень (а.с.78 том І).
За протоколом перерахунку пенсії по пенсійній справі ФА 111510, позивачу з 01.07.2021 на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 за №713 встановлено доплату до пенсії в розмірі 2000 гривень (а.с.54 том ІІ).
Опісля проведення перерахунку на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 22.11.2022 у адміністративній справі №640/14604/22, відповідно до наявних розрахунків пенсії, нарахування та виплата доплати за Постановою №713 не проводиться.
За розрахунками пенсії по пенсійній справі ФА 111510, станом на 01.03.2024 (а.с.56 том І), на 01.03.2025 (а.с.57 том І) основний розмір пенсії позивача визначено виходячи з 95% грошового забезпечення (сума грошового забезпечення для обчислення пенсії становить 32 641,25 гривень), встановленого на час призначення пенсії у 2003 році.
Відповідно до розрахунків пенсії по пенсійній справі ФА 111510, ОСОБА_1 проведено індексацію пенсії: з 01 березня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" від 16.02.2022 за №118 (у розмірі 4 317,35 гривень); з 01 березня 2023 року позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" від 24.02.2023 за №168 (у розмірі 1 500,00 гривень); 01 березня 2024 року позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" від 23.02.2024 за №185 (у розмірі 1 500,00 гривень); 01 березня 2025 року позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" від 25.02.2025 за №209 (у розмірі 1 500,00 гривень) (а.с.57 том І).
За розрахунком пенсії по пенсійній справі ФА 111510, станом на 01.03.2024 (а.с.56 том І), підсумок пенсії з урахуванням надбавок становить 39 782,96 гривень, з урахуванням максимального розміру пенсії - 38 122,16 гривень (до виплати).
За розрахунком пенсії по пенсійній справі ФА 111510, станом на 01.03.2025 (а.с.57 том І), підсумок пенсії з урахуванням надбавок становить 41 282,96 гривень, з урахуванням максимального розміру пенсії - 38 122,16 гривень, а також із застосуванням понижуючих коефіцієнтів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03.01.2025 за №1 - 28 908,05 гривень (до виплати).
У березні 2025 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 03.03.2025, у якій просив здійснювати нарахування та виплату пенсійного забезпечення з 01.07.2021 та з 01.03.2024 без обмеження пенсії запровадженими відповідними знижувальними коефіцієнтами на суму, яка перевищує поріг десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність і без обмеження максимальним розміром пенсії, з врахуванням основного розміру пенсії 95% грошового забезпечення та з обов`язковим врахуванням щомісячної доплати у сумі 2000 гривень відповідно до Постанови №713, з врахуванням індексації пенсії за 2022-2025 роки, а також провести виплати недоотриманих сум пенсії за період з 01.07.2021, з 01.03.2024, з 01.03.2025 (а.с.48-51 том І).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.03.2025 за №13726-11283/Ц-02/8-2600/25 за результатом розгляду звернення повідомлено про наступне: ОСОБА_1 отримує пенсію за виплату років 95% від сум грошового забезпечення; позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до Постанов №118, №168, №185, №209 у межах максимального розміру пенсії; підстави для поновлення виплати у розмірі 2000 гривень відповідно до Постанови №713 відсутні з огляду на перевищення максимального розміру пенсії та визначається з урахуванням вимог статті 43 Закону №2262-XII; пенсія позивача не обмежується десятьма прожитковими мінімумами (а.с.52-55 том І).
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII (надалі по тексту також - Закон №2262-ХІІ).
За Законом №2262-XII держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно із частиною 4 статті 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
З метою поетапного зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, та до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 за №713 (надалі по тексту також - Постанова №713).
За змістом пункту 1 Постанови №713 з 1 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 року відповідно до Закону №2262-XII (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону №2262-XII станом на 1 березня 2018 року, установлено щомісячну доплату в сумі 2000,00 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону №2262-XII.
Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 1 березня 2018 року, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону №2262-XII (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 року або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.
Особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, пенсії яких переглядалися (перераховувалися) після 1 березня 2018 року (крім перерахунку пенсій на виконання Закону України від 24 березня 2022 року №2146-IX "Про внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо пенсій в разі втрати годувальника"), щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється у сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.
Здійснивши аналіз пункту 1 Постанови №713 у сукупності з приписами статті 63 Закону №2262-XII, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 16.12.2024 у зразковій справі №400/6254/24 дійшов таких висновків:
(1) з 1 липня 2021 року колишнім військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та іншим особам, пенсії яким призначено за нормами Закону №2262-XII до 1 березня 2018 року (і до розміру пенсії на вказану дату) або пенсія яким призначено (поновлена) після 1 березня 2018 року (з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 року або до цієї дати), було установлено щомісячну доплату в розмірі 2000,00гривень;
(2) доплата, визначена цією Постановою, враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, що здійснюються у зв`язку з прийняттям після 1 березня 2018 року уповноваженим органом нормативно-правого акта, який став правовою підставою для перегляду (перерахування) пенсії. Тобто таке підвищення (перерахунок пенсії) повинне відповідати порядку, передбаченому статтею 63 Закону №2262-XII, та обов`язково мало здійснюватися після 1 березня 2018 року, при цьому не має значення, чи такий нормативно-правовий акт був прийнятий до 1 березня 2018 року або після, оскільки визначальним є саме момент підвищення після 1 березня 2018 року;
(3) метою установлення такої доплати є поетапне зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам;
(4) виплата щомісячної доплати в розмірі 2000,00 гривень не здійснюється у разі, коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому пункту 1 цієї Постанови, переглядалася (перераховувалася) саме після 1 березня 2018 року відповідно до процедури, передбаченої статтею 63 Закону №2262-XII, і такий перегляд (перерахунок) перевищив розмір доплати;
(5) якщо перегляд пенсії (перерахунок) здійснювався до 1 березня 2018 року або після цієї дати, однак на виконання рішення суду з метою усунення порушеного права особи на належний розмір пенсії, право на який в особи виникло до 1 березня 2018 року, то такий перегляд (перерахунок) не є підставою для нездійснення виплати у розмірі 2000,00 гривень чи її припинення;
(6) водночас, якщо перегляд пенсії (перерахунок) здійснювався після 1 березня 2018 року на виконання рішення суду з метою усунення порушеного права особи на належний розмір пенсії, право на який в особи виникло після 1 березня 2018 року, то такий перегляд (перерахунок), проведений відповідно до статей 43, 63 Закону №2262-XII (підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом), є підставою для нездійснення виплати у розмірі 2000,00 гривень чи її зменшення (в залежності від розміру збільшення пенсії після перерахунку).
За висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у зв`язку з тим, що положення Постанови №713 припинення або зміну розміру щомісячної доплати в сумі 2000,00 гривень пов`язують з переглядом (перерахунком) пенсії, при цьому не вказуючи правову та фактичну підставу такого перегляду, але вказують на мету виплати такої доплати (поетапне зменшення диспропорцій в розмірах пенсій) та підстави припинення її виплати (збільшення пенсії більше аніж на 2000,00 гривень), то перерахунок пенсії у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет на певний рік, що мав наслідком зміну розміру грошового забезпечення військовослужбовців (посадового окладу), є тим підвищенням, з яким абзац третій пункту 1 Постанови №713 пов`язує припинення або зміну (зменшення) розміру щомісячної доплати, передбаченої цим нормативно-правовим актом.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виснував, що оскільки зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет на певний рік, є правовою підставою для зміни розміру грошового забезпечення військовослужбовців (посадового окладу) та, відповідно, отримання нової довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45 з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови №704, і подання таких довідок до відповідного управління Пенсійного фонду України для здійснення перерахунку пенсії відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №2262-XII, то здійснений вказаним державним органом перерахунок пенсії, право на який в особи виникло після 1 березня 2018 року, за умови підвищення розміру пенсії, є підставою для припинення (у разі підвищення розміру пенсії більш ніж на 2000,00 гривень) або зменшення розміру (у разі підвищення розміру пенсії менш ніж на 2000,00 гривень) щомісячної доплати в сумі 2000,00 гривень, передбаченої Постановою №713.
Переглядаючи вказану справу [№400/6254/24], Велика Палата Верховного Суду, звертаючись до обставин такої нагадала, що перерахунок пенсії позивача проведений на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №400/12036/23 на підставі довідок №5, 6, 7 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року, 1 січня 2023 року.
В аспекті наведеного Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що вказаний перерахунок пенсії позивача на підставі рішення суду у справі вважається таким, що виник на підставі, встановленій нормативно-правовим актом, а саме через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет на певний рік, що мало наслідком зміну розміру грошового забезпечення військовослужбовців (посадового окладу) та є підставою для перерахунку пенсії колишнім військовослужбовцям відповідно до статті 43, 63 Закону №2262-XII.
Тобто у цьому випадку не має значення, що перерахунок пенсії здійснено на виконання рішення суду, про що стверджує позивач, чи/або одразу на підставі безпосередньо поданої уповноваженим органом довідки до пенсійного органу. Ключовим фактором для визначення пенсій, які переглядалися (перераховувалися) після 1 березня 2018 року в розумінні Постанови №713 як підстави для припинення або зміни доплати, передбаченої цією постановою, є саме підвищення пенсії після її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру грошового забезпечення військовослужбовців, а саме прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, як розрахункової величини для визначення посадових окладів військовослужбовців.
Отже, твердження позивача про те, що перерахунок пенсії, здійснений на виконання рішення суду є відновленням його порушеного права на належний розмір пенсії, право на отримання якого у нього виникло до 1 березня 2018 року, і не є перерахунком пенсії у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії - помилкове, оскільки у цій справі перерахунок пенсії позивача проведений саме у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет на певний рік (незалежно від того, на виконання рішення суду чи на підставі безпосередньо поданої уповноваженим органом довідки до пенсійного органу). Тому відсутні підстави для виплати позивачу щомісячної доплати в сумі 2000 гривень, передбаченої Постановою №713, адже пенсія позивача при її перерахунку збільшилася за рахунок зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний рік.
У спірному випадку, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 22.11.2022 у адміністративній справі №640/14604/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2019 року, з урахуванням основного та додаткових видів грошового забезпеченням, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 вересня 2021 року №9711 про розмір грошового забезпечення станом на березень 2019 року, без обмеження максимальним розміром, виходячи з розміру 95% сум грошового забезпечення, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше сплачених виплат.
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.09.2021 за №9711, сукупний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 становить 32 641,25 гривень (а.с.78 том І).
На виконання рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, водночас, скасовано виплату доплати 2000,00 гривень, передбаченої Постановою №713.
Як установив суд першої інстанції та надалі застосував такі висновки, зі змісту постанови Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №420/2473/22 слідує, що предметом спору є припинення виплати доплати, передбаченої Постановою №713, після здійсненого на виконання рішення суду у справі №420/18380/21 перерахунку пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення (з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії) станом на 05 березня 2019 року, яка видана у зв`язку зі скасуванням пунктів 1, 2, 3 Постанови №103, пункту 5 і додатка 2 Порядку №45, якими було встановлено відсоткове зменшення виплати пенсії військовослужбовцям та звужувались складові грошового забезпечення, які підлягають врахуванню при обрахунку пенсії.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що перерахунок пенсії позивача, проведений відповідачем на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 22.11.2022 у адміністративній справі №640/14604/22 (яким зобов`язано здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.09.2021 за №9711 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019) з метою усунення порушеного його права на належний розмір пенсії, право на отримання якого у нього виникло до 01.03.2018, не є перерахунком пенсії у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії. Відтак, позивач має право на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000,00 гривень відповідно до Постанови №713, яка має виплачуватись для досягнення мети прийняття Постанови №713 - поетапного зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01 березня 2018 року.
Поруч із цим, посилання апелянта Головного управління ПФУ в м. Києві на висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 16.12.2024 у зразковій справі №400/6254/24 стосовно правомірності підстав для невиплати доплати до пенсії в розмірі 2000,00 гривень у разі проведення перерахунку пенсії військовослужбовця, на підставі рішення суду, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки:
у справі, яка розглядалася [№400/6254/24] предметом спору було, зокрема, припинення виплати доплати, передбаченої Постановою №713, після перерахунку пенсії у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет на певний рік, що мало наслідком зміну розміру грошового забезпечення військовослужбовців (посадового окладу);
натомість предметом розгляду даної справи є припинення виплати доплати, передбаченої Постановою №713, після здійсненого на виконання рішення суду перерахунку пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення (з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії) станом на 05 березня 2019 року, яка видана у зв`язку із скасуванням пунктів 1, 2, 3 Постанови №103, пункту 5 і додатку 2 Порядку №45, якими було встановлено відсоткове зменшення виплати пенсії військовослужбовцям та звужувались складові грошового забезпечення, які підлягають врахуванню при обрахунку пенсії.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 за №3668-VІ (надалі по тексту також - Закон №3668-VІ), який набрав законної сили 01.10.2011.
Відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом №3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, які викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.
Конституційний Суд України у Рішенні №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень Рішення КСУ №7-рп/2016, у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/4267/17, від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі №522/3093/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі №522/3049/17, від 14.05.2019 у справі №591/2109/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 30.10.2020 у справі №522/16881/17, від 17.05.2021 у справі №343/870/17.
Поміж іншим, суд вказує, що положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
При цьому приписи статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.
Суд також наголошує на не врахування відповідачем визнання рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року №7-р(II)/2022 такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон №2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Таким чином, ухваленням вказаного рішення Конституційний Суд України вчергове наголосив, що будь-яке обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, не відповідає сутності соціальних гарантій високого рівня для осіб, на яких поширюється дія частини п`ятої статті 17 Основного Закону.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08.04.2025 у справі №380/8998/24.
Враховуючи, що на момент виникнення спірних правовідносин нормами Закону №2262-ХІІ не передбачено будь-яких обмежень максимального розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного закону, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо протиправності дій відповідача, які полягають у обмеженні пенсії позивача максимальним розміром.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.01.2024 у справі №160/17347/22, від 18.07.2024 у справі №300/2531/21, від 29.11.2024 у справі №380/24058/23, від 11.03.2025 року у справі №240/25897/23, від 19.03.2025 у справі №320/39247/23 та від 08.04.2025 у справі №380/8998/24.
Відповідно до розрахунків пенсії по пенсійній справі ФА 111510, ОСОБА_1 проведено індексацію пенсії: з 01 березня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" від 16.02.2022 за №118 (у розмірі 4 317,35 гривень); з 01 березня 2023 року позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" від 24.02.2023 за №168 (у розмірі 1 500,00 гривень); 01 березня 2024 року позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" від 23.02.2024 за №185 (у розмірі 1 500,00 гривень); 01 березня 2025 року позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" від 25.02.2025 за №209 (у розмірі 1 500,00 гривень) (а.с.57 том І).
За розрахунком пенсії по пенсійній справі ФА 111510, станом на 01.03.2024 (а.с.56 том І), підсумок пенсії з урахуванням надбавок становить 39 782,96 гривень, з урахуванням максимального розміру пенсії - 38 122,16 гривень (до виплати).
За розрахунком пенсії по пенсійній справі ФА 111510, станом на 01.03.2025 (а.с.57 том І), підсумок пенсії з урахуванням надбавок становить 41 282,96 гривень, з урахуванням максимального розміру пенсії - 38 122,16 гривень, а також із застосуванням понижуючих коефіцієнтів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03.01.2025 за №1 - 28 908,05 гривень (до виплати).
Суд враховує, що індексація пенсії є складовою частиною пенсійної виплати, спрямованою на компенсацію знецінення грошових доходів унаслідок інфляційних процесів. З огляду на правові позиції Конституційного Суду України, викладені у рішеннях від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та від 12 жовтня 2022 року №7-р(ІІ)/2022, у разі виникнення права на індексацію застосування обмеження максимального розміру пенсії не може поширюватися на суми підвищення пенсії, отримані в результаті такої індексації.
Обмеження виплати індексації через застосування "максимального розміру" фактично нівелює саму мету індексації як механізму соціального захисту та є несумісним із конституційними гарантіями права на соціальний захист.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.02.2026 у справі №560/13228/24.
Враховуючи наведене колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо протиправності дій відповідача, які полягали у обмеженні пенсії позивача максимальним розміром, у зв`язку з тим, що у спірних правовідносинах, які склались в цій справі, підлягають застосуванню норми спеціального нормативно-правового акту, яким є Закон №2262-ХІ (з урахуванням рішень Конституційного Суду України від 20.12.2016 за №7-рп/2016, від 27.02.2020 за №3-р/2020), який не передбачає будь-яких обмежень розміру пенсій.
Обчислення пенсії особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII визначено розділом V (статті 43-47) Закону №2262-XII, а виплата пенсій та порядок перерахунку пенсій - розділами VII (статті 52-62) та VIII (статті 63-66) Закону №2262-XII відповідно.
Разом з тим, статтею 46 Закону №4059-IX установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону №2262-XII (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 46 Закону №4059-IX Кабінетом Міністрів України 03 січня 2025 року прийнято Постанову №1, яка застосовується з 01 січня 2025 року, пунктом 1 якої установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 2 цієї Постанови №1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Слід наголосити, що зміни до Закону №2262-ХІІ у частині, яка регламентує спірні правовідносини (щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії та застосування до суми перевищення коефіцієнту, визначеного Постановою №1), не вносилися.
Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori), "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali), "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Водночас зазначений бюджетний закон фактично обмежує розмір пенсії позивача, що порушує гарантії, закріплені у статтях 17 та 46 Конституції України.
Закон України про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.
Суд наголошує, що відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; форми і види пенсійного забезпечення.
За приписами статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46 Конституції України).
Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили щодо інших законів.
Колегія суддів враховує, що Закон України "Про Державний бюджет на 2025 рік" не містить жодних приписів про повноваження Кабінету Міністрів України визначати форми і види пенсійного забезпечення, жодних приписів про коефіцієнти пониження пенсій.
Водночас, Закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду (пункт 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України).
Тобто існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати якими можливо, застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону" (lex specialis derogat generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.
Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №2262-XII, а положення Закону №4059-IX вважати загальними нормами (lex generalis).
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституцій України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту кореспондує з принципом верховенства права.
При цьому, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію "якості закону".
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
При цьому, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Розглянувши касаційну скаргу у справі №120/1081/25, спір у якій виник у правовідносинах, які є подібними до тих, що й у справі яка розглядається, Верховний Суд сформував висновок, згідно якого застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, положень статті 46 Закону №4059-IX та Постанови №1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
Застосовуючи такий підхід до спірних правовідносин, дії відповідача щодо перерахунку позивачу пенсії із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону №4059-IX та пунктом 1 Постанови №1, не відповідають приписам статей 19, 92 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим є протиправними.
Застосувавши нормативно-правові акти, які не урегульовають умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України, протиправно обмеживши право позивача на належний соціальний захист, орган пенсійного забезпечення діяв не на підставі та не в межах повноважень, визначених законом, що є підставою для визнання його дій протиправними.
Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності дій відповідача, які полягали в застосуванні коефіцієнтів зменшення, встановлених статтею 46 Закону №4059-IX та Постановою №1, до перерахованої пенсії позивача.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 11.09.2025 у справі №120/1081/25, від 17.09.2025 у справі №240/1202/25, від 23.09.2025 у справі №380/1811/25, від 23.09.2025 у справі №140/2163/25.
У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Головного управління ПФУ в м. Києві щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень статті 46 Закону №4059-IX та Постанови №1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Водночас, стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , за якими застосування при перерахунку розміру пенсії положень статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 за №4059-ІХ, постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03.01.2025 за №1, а також статті 30 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" від 03.02.2025 за №4695-ІХ та постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану" від 30.12.2025 за №1778, якими передбачено виплату пенсій із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, яка втратили працездатність, є протиправним та таким, що обмежує право на належний соціальний захист, колегія суддів вказує про їх неврахування, з огляду на таке.
По-перше, не слід вважати помилковим обраний судом першої інстанції ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, котре останнім у позовних вимогах сформульоване як зобов`язання органу пенсійного забезпечення здійснити перерахунок та виплату пенсії "без обмеження запровадженими відповідними знижувальними коефіцієнтами на суму, яка перевищує поріг десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність" шляхом зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії "без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" з 01 січня 2025 року, з 01 березня 2025 року", оскільки таке відповідає фактичним обставинам справи та їх правовому регулюванню, котрі склалися станом на дату звернення до суду з цим позовом.
За розрахунком пенсії по пенсійній справі ФА 111510, станом на 01.03.2025 (а.с.57 том І), підсумок пенсії з урахуванням надбавок становить 41 282,96 гривень, з урахуванням максимального розміру пенсії - 38 122,16 гривень, а також із застосуванням понижуючих коефіцієнтів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03.01.2025 за №1 - 28 908,05 гривень (до виплати).
Іншими словами, у матеріалах справи відсутні докази застування до пенсії позивача інших знижувальних коефіцієнтів на суму, яка перевищує поріг десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність, застосованих відповідними актами Уряду.
По-друге, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції (частина 5 статті 308 КАС України), а тому доводи про неправомірність застосування при перерахунку розміру пенсії положень статті 30 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" від 03.02.2025 за №4695-ІХ та постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану" від 30.12.2025 за №1778 при перегляді рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 не підлягають оцінці.
За змістом сформованих позовних вимог, ОСОБА_1 , серед іншого, просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 березня 2024 року з врахуванням основного встановленого розміру пенсії 95% грошового забезпечення згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2020 у адміністративній справі №640/25529/19 та згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 22.11.2022 у адміністративній справі №640/14604/22.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 29.07.2020 у адміністративній справі №640/25529/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2018 року ОСОБА_1 перерахунок пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 95 відсотків сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум без обмежень суми підвищення пенсії та максимального розміру пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 22.11.2022 у адміністративній справі №640/14604/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2019 року, з урахуванням основного та додаткових видів грошового забезпеченням, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 вересня 2021 року №9711 про розмір грошового забезпечення станом на березень 2019 року, без обмеження максимальним розміром, виходячи з розміру 95% сум грошового забезпечення, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше сплачених виплат.
За розрахунками пенсії по пенсійній справі ФА 111510, станом на 01.03.2024 (а.с.56 том І), на 01.03.2025 (а.с.57 том І) основний розмір пенсії позивача визначено виходячи з 95% грошового забезпечення (сума грошового забезпечення для обчислення пенсії становить 32 641,25 гривень), встановленого на час призначення пенсії у 2003 році.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині, виходив із її передчасності, адже на виконання цього рішення суду відповідачем не вчинено перерахунку пенсії, який би призводив до зміни відсоткового значення розміру грошового забезпечення, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні виплати будуть порушені. Окрім того, зауважив, що на час розгляду даної справи права позивача в частині перерахунку пенсії з урахуванням 95% від розміру грошового забезпечення вже відновлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 22.11.2022 у адміністративній справі №640/14604/22, а тому наразі таке є не спірним.
Не погоджуючись із вказаним висновком, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 обґрунтовує необхідність врахування вищеозначених рішень як таких, що містять преюдиційні обставини та є обов`язковими при врахуванні судом відповідно до частини 4 статті 78 КАС України.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції у цій частині вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Так, згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.
Недотримання хоча б однієї умови робить неможливим для суду застосування преюдиції, що особливо важливо, коли у справі беруть участь нові сторони.
Преюдиційність безпосередньо пов`язана з презумпцією істинності судового рішення, конституційною нормою про обов`язковість судового рішення (частина 2 статті 129 Основного закону України), а також такими складовими верховенства права як принцип правової визначеності, легітимних очікувань, процесуальної економії, а також заборони зловживати процесуальними правами.
У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ющенко та інші проти України" (заяви №№73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: "право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], №28342/95, п. 61)"; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець закінчене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.
Преюдиційність відрізняється від поняття передсудність, яке означає можливість ініціювати особою вирішення спору в суді лише після отримання судового рішення в іншій, напряму пов`язаній справі, якщо того вимагає процесуальний закон.
Преюдиційність також відрізняється від обов`язковості правових висновків (позицій) Верховного Суду, які мають прецедентних характер та стосуються тлумачення законодавства, що здійснює Суд під час касаційного перегляду справи (відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права).
На відміну від прецедентного характеру правових висновків (позицій) Верховного Суду, преюдиція зберігається як при зміні законодавства, так і зміні судової практики. 
Преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти). 
Разом з тим, інша сторона повинна мати можливість заперечувати такі преюдиційні обставини (юридичні факти) з посиланням на належні та допустимі докази, а суд зобов`язаний навести мотиви відхилення або визнання цих заперечень.
Суд, відхиляючи ці заперечення, повинен мотивувати, що існують встановлені іншим судом обставини (юридичні факти) преюдиційного характеру і вони, дійсно, не є "правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту)".
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 листопада 2022 року у справі №140/6115/21.
Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.
Одна з гарантій забезпечення обов`язковості урахування (преюдиційності) судового рішення, передбачено у пункті 3 частини 1 статті 236 КАС України, згідно з якою суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 05.07.2021 у справі №160/9902/19, об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішенням суду в цій первісній справі будуть встановлені обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у пов`язаній справі та матимуть преюдиційне значення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що особливістю преюдиційності в адміністративному судочинстві є те, що воно безпосередньо конкурує є принципом офіційності
Згідно з правовим висновком (позицією) Верховного Суду, сформованим у постанові від 20.04.2021 у справі №817/1269/17, преюдиція під час встановлення та перевірки обставин справи не має абсолютного характеру, оскільки відповідно до статті 2 КАС України однією із засад адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Згідно з імперативними положеннями частини 4 статті 9 КАС України, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи; в адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує, в першу чергу, тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення; принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, а також з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Колегія суддів зазначає, що преюдиція - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною 4 статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за змістом частини 4 статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені. Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:
ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі;
ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту);
ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого частини четвертої статті 246 КАС України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;
судове рішення набрало законної сили;
у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини (наприклад, особа може посилатися на преюдиційні факти, що містяться в судовому рішенні, ухваленому відповідно до глава 6 Цивільного процесуального кодексу України "Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення").
Аналогічні підходи застосовані Верховним Судом у постановах від 12.10.2020 у справі №814/435/18, від 27.11.2020 у справі №440/525/19, від 20.04.2021 у справі №817/1269/17, від 31.05.2021 у справі №826/1581/18 та від 30.09.2021 у справі №826/7424/17.
Здійснивши аналіз вищеописаний рішень судів першої інстанції, що їх, на переконання ОСОБА_1 , слід уважати преюдиційними до цієї справи, колегія суддів звертає увагу на таке:
(а) у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києві від 29.07.2020 у адміністративній справі №640/25529/19 досліджувалась правомірність зменшення основного розміру пенсії з 95% до 70% сум грошового забезпечення за наслідком проведення перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2018 за №103;
(б) у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києві від 22.11.2022 у адміністративній справі №640/14604/22, встановлюючи право на перерахунок пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 і відповідно до вимог статей 43, 63 Закону №2262-ХІІ станом на 05.03.2019, суд самостійно не з`ясовував обставини зменшення основного розміру пенсії, проте застосував рішення суду у іншій справі (№640/25529/19) у якості преюдиційного відповідно до частини 4 статті 78 КАС України.
За таких обставин, слід уважати неспропожними доводи щодо преюдиційності вказаних рішень, оскільки такі не містять установлених юридичних фактів, які мають визначальне значення для вирішення цього спору, а лише містять правову оцінку у контексті інших обставин у подібних правовідносинах.
Більше того, задоволення вимог перерахувати пенсію в розмірі 95% грошового забезпечення означало б фактичне вирішення спору, який наразі не виник, тобто спору про право, яке може виникнути у майбутньому внаслідок гіпотетичних дій відповідача за наслідком виконання рішення суду у цій справі. Такий підхід суперечить засадам адміністративного судочинства, а також положенням частини другої статті 2 КАС України, яка встановлює, що завданням адміністративного судочинства є захист вже порушених прав, свобод чи інтересів особи, а не ймовірних або гіпотетичних.
За розрахунками пенсії по пенсійній справі ФА 111510, станом на 01.03.2024 (а.с.56 том І), на 01.03.2025 (а.с.57 том І) основний розмір пенсії позивача визначено виходячи з 95% грошового забезпечення (сума грошового забезпечення для обчислення пенсії становить 32 641,25 гривень), встановленого на час призначення пенсії у 2003 році.
Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини справи не підтверджують факту вчинення відповідачем дій з перерахунку пенсії, які були б здійснені з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема в розмірі іншому, аніж з 95% грошового забезпечення. Відповідно, відсутні докази існування порушеного права позивача саме у частині обраного ним способу захисту, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є передчасними.
Суд враховує також положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, між іншим, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (надалі по тексту також - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, які може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Крім того, у пункті 60 рішення "Helle v. Finland" (заява №20772/92) ЄСПЛ наголосив також і на тому, що суд обов`язково повинен мотивувати рішення, а не просто погоджуватися з висновками рішення суду попередньої інстанції. Вмотивованість рішення можна досягти або шляхом використання мотивів суду попередньої інстанції, або шляхом наведення власних мотивів щодо розгляду аргументів та істотних питань у справі.
Однак, варто наголосити, що в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні, ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcia Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Van de Hurk v. the Netherlands" (заява №16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява №30850/11, пункт 43). Водночас, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися залежно від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.
Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spain" (заява №18390/91, пункт 29), "Higgins and others v. France" (заява №20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява №22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява №4241/03, пункт 54).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Поруч із цим, в силу вимог частини 3 статті 308 Кодексу, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 1, 2 статті 308 КАС України).
Наведені в апеляційних скаргах мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав уважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи та надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених учасниками справи, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно, а, отже, і наведені скаржниками доводи в апеляційних скаргах не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За приписами частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення його без змін.
Відповідно до статті 139 КАС України новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі №320/24314/25, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя  Чуприна О.В.

Суддя   Попова О.Г.

Суддя Говорун О.В.