ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р.	 	Справа № 916/5358/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області (65062, м. Одеса, вул. Артура Савельєва, буд. 6; код ЄДРПОУ 0352855223) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса, вул. Біржова, буд. 1; код ЄДРПОУ 26597691),
до відповідача: Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КФ НЕТ" (49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 50; код ЄДРПОУ 19208529),
про стягнення 1212686,93 грн. 
За участю представників сторін:
від прокуратури – прокурор Кривельова Т.М.,
від позивача – Явченко Д.В., самопредставництво;
від відповідача – не з`явився.
Обставини справи.
Заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КФ НЕТ", в якій просить суд стягнути безпідставно збережені кошти пайової участі у розмірі 599282,40,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 505188,91 грн та 3% річних у розмірі 108215,62 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025 справу № 916/5358/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою суду від 05.01.2026 прийнято позовну заяву заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5358/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 17.02.2026 о 11:30 год. 
02 лютого 2026 року до суду від Приморської окружної прокуратури міста Одеси надійшла заява про залучення документів до матеріалів справи.
Вказану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи. 
У підготовчому засіданні 17.02.2026 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 10:30 год. 24.03.2026.
Ухвалою суду від 17.02.2026 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/5358/25 на 30 днів. Повідомлено Мале підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КФ НЕТ", що наступне підготовче засідання у справі № 916/5358/25 призначено на 24.03.2026 о 10:30 год.
Ухвалою від 24.03.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/5358/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.04.2026 о 16:00 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 21.04.2026 о 16:00 год.
Представник відповідача у судове засідання 21.04.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
Прокурор у судовому засіданні 21.04.2026 надав пояснення, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.
Представник позивача у судовому засіданні 21.04.2026 надав пояснення, в яких позовні прокуратури підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. 
У судовому засіданні 21.04.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено присутніх учасників справи про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що відповідно до відомостей, оприлюднених в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (надалі – ЄДЕССБ) на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 22.11.2016 № ОД 083163272053, із змінами внесеними 27.08.2019 № ОД 102192390841, виданого Управлінням державного архітектурно – будівельного контролю Одеської міської ради, малим підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДІФО" (код ЄДРПОУ 19208529), як замовником, розпочато будівництво об`єкта: "Будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 15".
У зв`язку з цим, МП "ДІФО" ТОВ звернулось до виконавчого комітету Одеської міської ради з клопотанням щодо визначення розміру пайової участі замовника на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктурі м. Одеси.
Так, на засіданні Комісії з визначення пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Одеси (надалі – Комісія) 21.10.2014 (протокол № 17) прийнято рішення про встановлення пайової участі замовника у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси для МП "ДІФО" ТОВ при будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 15, у розмірі 1275095,00 гривень.
У зв`язку з цим, між виконавчим комітетом Одеської міської ради та МП "ДІФО" ТОВ 30.10.2014 був укладений договір про пайову участь замовника у створені і розвитку інженерно – транспортної та соціальної інфраструктури міста Одеси (надалі – Договір).
Відповідно до умов п. 2.1. Договору замовник перераховує кошти на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Одеси у розмірі 1275095,00 гривень, у строк до 31.12.2017.
Згідно п. 2.3. Договору розрахунок розміру пайової участі складений на підставі вихідних даних Замовника щодо потужності об`єкта та нормативів для одиниці створеної потужності
Водночас, у п. 3.2. Договору зазначено, що у разі внесення змін до проектної документації, які спричиняють зміни техніко–економічних показників будівництва, Замовник зобов`язується звернутися із клопотанням до виконавчого комітету Одеської міської ради про внесення відповідних змін до Договору.
Пунктом 3.5. Договору встановлено, що після закінчення будівництва об`єкта Замовник оформлює в Управлінні капітального будівництва Одеської міської ради довідку про виконання зобов`язань за цим Договором, а також замовляє технічний паспорт об`єкта відповідно до діючого законодавства.
Відповідно до п. 5.5. Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до повного виконання Замовником за ним зобов`язань.
У подальшому, згідно даних ЄДЕССБ Управлінням державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради 04.12.2019 МП "ДІФО" ТОВ видано сертифікат № ОД 162193380192, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проєктній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.
При цьому, як вбачається з виписки з протоколу № 17 від 21.10.2014 засідання комісії з визначення пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Одеси, у розрахунку комісією використано наступні показники:
Житло: 5507 м2 х 4 % х 5 552 грн = 1222995 грн, де 5507 м2 - загальна площа квартир, 4 % - зональний коефіцієнт, 5552 грн – опосередкована вартість 1 м2.
Площа вбудованих приміщень: 654,8 м2 - 1725,20 м2 = - 1070,4 м2, де 654,8 м2 - загальна площа вбудованих приміщень, 1725,20 м2 - загальна площа приміщень, яка належить Замовнику на праві власності.
Паркінг: 1305 м2 - 1070,4 м2 = 234,6 м2, де 234,6 м2 х 10 % х 5 552 грн х 0,4 = 52100 грн, де 1305 м2 - загальна площа паркінгу, 10 % - розмір пайової участі, 5552 грн – опосередкована вартість 1 м2, 0,4 – коефіцієнт функціонального використання об`єкта.
Загальна сума заборгованості становить 1275095,00 грн.
Фінансові зобов`язання по сплаті пайової участі у розмірі 1275095,00 грн МП "ДІФО" ТОВ виконало.
Проте, відповідно до Акту готовності об`єкта до експлуатації від 20.11.2019 та його техніко-економічних показників, зазначених у сертифікаті про готовність об`єкта до експлуатації від 04.12.2019, загальна площа квартир складає 6460,30 м2 (замість 5507 м2), загальна площа вбудованих приміщень – 936,9 м2 (замість 654,8 м2), площа нежитлових приміщень 2768,1 м2 (замість площі паркінгу1305 м2).
З огляду на викладене, на час введення об`єкту в експлуатацію (04.12.2019) техніко-економічні показники будівництва змінились, однак у порушення п. 3.2. Договору про пайову участь замовника у створені і розвитку інженерно – транспортної та соціальної інфраструктури міста Одеси, МП "ДІФО" ТОВ не звернулось з клопотанням до виконавчого комітету Одеської міської ради про внесення відповідних змін до Договору, що призвело до безпідставного збереження коштів пайової участі при будівництві об`єкта: "Будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 15".
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію найменування юридичної особи за ідентифікаційним кодом 19208529 зазначене як мале підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КФ НЕТ" ( МП "КФ НЕТ" ТОВ).
При цьому, за інформацією сервісів "ОПЕНДАТАБОТ", "YouControl" 01.12.2021 назва МП "ДІФО" ТОВ змінена на МП "КФ НЕТ" ТОВ.
Крім того, зазначено, що змінилась адреса юридичної особи, керівництво та розмір статутного капіталу. При цьому, зміна найменування юридичної особи – не є правонаступництвом в розумінні статей 52, 334 ГПК України.
Отже, жодних дій, які б свідчили про припинення юридичної особи відповідача шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни особи у відносинах, у розумінні положень ст. 52 ГПК України, не відбулося, оскільки рішенням відповідача було вирішено лише перейменувати підприємство, змінити його адресу, статутний капітал і керівництво.
Крім того, відповідно до п. 2.2. Договору, розмір пайової участі визначався на підставі нормативів для одиниці створеної потужності (опосередкована вартість будівництва житла для міста Одеси (вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку) відповідно до показників, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово–комунального господарства України від 28.07.2014 № 207), складає 5552,00 грн за 1 кв.м. загальної площі квартир будинку.
Таким чином, на час введення об`єкту в експлуатацію техніко-економічні показники будівництва змінились, що не було враховано при розрахунку розміру пайової участі.
Тому, розрахунок пайового внеску повинен був виглядати наступним чином:
Житло: 6460,30 м2 х 4 % х 5552 грн = 1434703,42 грн., де 6460,30 м2 - загальна площа квартир, 4 % - зональний коефіцієнт, 5552 грн. – опосередкована вартість 1 м2.
Площа вбудованих приміщень: 936,9 м2 - 1725,20 м2 = - 788,3 м2, де 936,9 м2 - загальна площа вбудованих приміщень, 1725,20 м2 - загальна площа приміщень, яка належить Замовнику на праві власності.
Паркінг: 2768,1 м2 - 788,3 м2 = 1979,8 м2. 
1979,8 м2 х 10 % х 5552 грн х 0,4 = 439673,98 грн.
Всього: 1434703,42 + 439 673,98 = 1874 377,40 грн.
З огляду на те, що замовником будівництва сплачена сума пайового внеску у розмірі 1275095,00 грн, на даний час досі залишається несплаченою сума у розмірі 599282,40 грн (1874377,40-1275095,00 грн =599282,40 грн).
У зв`язку з тим, що відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання зі сплати коштів пайової участі у розвитку населеного пункту у розмірі 599282,40 грн, прокурор нарахував суму 3% річних у розмірі 108215,62 грн та суму інфляційних втрат у розмірі 505188,91 грн.
Дані обставини стали підставою для звернення прокурора з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.
Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
У постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18 суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Із змісту позовної заяви слідує, що прокурор в обґрунтування наявності підстав для представництва стало порушення містобудівного, інвестиційного та бюджетного законодавства у вигляді несплати коштів пайової участі замовником будівництва МП «КФ НЕТ» ТОВ, що зумовлюють ненадходження до місцевого бюджету коштів пайової участі, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) Одеській міській територіальній громаді в особі Одеської міської ради.
В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
В силу статті 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно зі статтею 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Статтею 181 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
В силу пункту 4-1 частини першої статті 71 Бюджетного кодексу України кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту спрямовуються до бюджету розвитку місцевого бюджету.
За умовами статті 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.
Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Таким чином, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.
Для реалізації наданих повноважень місцеві ради мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Отже, уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах є Одеська міська рада, яка є органом, що представляє інтереси жителів територіальної громади міста Одеси та діє в її інтересах у галузі бюджету, фінансів, цін та у галузі будівництва, а також яка відповідно до статті 181 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” має повноваження звертатись до суду з метою реалізації повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
З матеріалів цієї справи слідує, що прокурор звернувся із запитами на адресу Одеської міської ради 25.02.2025 № 52-2807вих-25, Управління капітального будівництва Одеської міської ради 25.02.2025 № 52-2810вих-25 та 12.06.2025 № 52-8384, Юридичного департаменту Одеської міської ради 25.02.2025 № 52-2809вих-25, 12.06.2025 № 52-8383вих-25, 05.12.2025 № 52-17971вих-25, Управління державного архітектурно – будівельного контролю Одеської міської ради 12.03.2025 № 52-3528 вих-25
Так, згідно інформації Управління капітального будівництва Одеської міської ради від 25.03.2025 № 02-03/145;02-04/282 на запити прокурора № 52-2807вих-25 та № 52-2810вих-25 товариство фінансові зобов`язання по сплаті пайової участі виконало.
Разом з цим, безпосередньо Одеська міська рада не надала відповіді на запит прокурора, як і не повідомила про перенаправлення його за належністю.
Крім того, згідно листа Управління капітального будівництва Одеської міської ради від 30.06.2025 № 02-04/1011, МП «ДІФО» ТОВ (МП «КФ НЕТ» ТОВ) не зверталось з клопотанням про внесення змін до Договору про пайову участь через зміну техніко-економічних показників.
З листів Юридичного департаменту Одеської міської ради № 43-пр/вих від 26.03.2025, № 124-пр/вих від 30.06.2025, 17.12.2025 № 230-пр/вих вбачається, що позовна робота за фактами порушень законодавства, викладеними у листах окружної прокуратури, не проводилась.
Відтак, з вказаних відповідей вбачається, що заходів, направлених на стягнення коштів пайової участі з замовника будівництва до місцевого бюджету Одеською міською радою, як уповноваженим органом, не вжито, що свідчить про її бездіяльність.
Водночас, Одеській міській раді мало бути відомо про такі порушення законодавства з огляду на видачу Управлінням державного архітектурно–будівельного контролю Одеської міської ради сертифікату про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту № ОД162193380192 ще у грудні 2019 року.
Отже, з боку Одеської міської ради допущено нездійснення відповідного захисту – не пред`явлено протягом тривалого часу до суду позов про стягнення з МП «КФ НЕТ» ТОВ (МП «ДІФО» ТОВ) безпідставно збережених коштів пайової участі.
23 грудня 2025 року прокурор в порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” направив Одеській міській раді відповідне повідомлення та 30.12.2025 звернувся до суду із цим позовом.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у даному випадку прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави особі Одеської міської ради і дотримано передбачений ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” порядок реалізації такого захисту.
Щодо суті спору.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі – Закон № 3038-VI), замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (виключено на підставі Закону № 132-IX від 20.09.2019).
Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування.
При цьому, частиною 9 статті 40 Закону № 3038-VI було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Відповідно до Закону № 132-IX статтю 40 Закону № 3038-VI було виключено з 1 січня 2020 року.
Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Водночас, частиною 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» встановлено, що Договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
Так, зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI вбачається, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. 
Тому, укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.
За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі – пайова участь) у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; 
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
2) пайова участь не сплачується у разі будівництва:
об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;
будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;
індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;
об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;
об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;
об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;
об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;
об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);
об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Крім того, відповідно до ст. 11, ст. 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК України сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ч. 1 ст. 7, ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
В силу вимог ст. 610, ч. 2 ст. 615 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Водночас, відповідач умови Договору, передбачені п. 3.2. Договору про пайову участь не виконав, та не звернувся із клопотанням до виконавчого комітету Одеської міської ради про внесення відповідних змін до у зв`язку із зміною техніко-економічних показників будівництва, що призвело до сплати пайового внеску у меншому розмірі та, відповідно, до безпідставного збереження коштів пайової участі у розмірі 599282,40 грн.
Як встановлено судом, у відповідача, як замовника, виник обов`язок до 04.12.2019 сплатити розмір пайової участі щодо об`єкта будівництва.
Натомість, в матеріалах справи відсутні та відповідачем до господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження сплати пайової участі.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в частині стягнення з Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “КФ НЕТ” суми безпідставно збережених коштів пайової участі у розмірі 599282,40 грн є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 505188,91 грн та суми 3% річних у розмірі 108215,62 грн, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.
З урахуванням постанови Верховного Суду від 05.05.2022 у справі № 925/683/21, інфляційні нарахування та 3 % річних підлягають нарахуванню з моменту засвідчення готовності об`єкта до експлуатації, тобто з 04.12.2019.
Судом перевірено правильність виконаних прокурором розрахунків інфляційних втрат (т. 1, а.с. 5-7), та встановлено, що вони є вірними.
За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів суми інфляційних втрат у розмірі 505188,91 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судом також перевірено правильність виконаних прокурором розрахунків суми 3% річних (т. 1, а.с. 7), та встановлено наявність помилок у здійснених прокурором розрахунках, які призвели до зайвого нарахування суми 3% річних.
Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок 3% річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати коштів пайової участі у розвитку населеного пункту (за період з 04.12.2019 по 08.12.2025 на суму боргу 599282,40 грн), який має наступний вигляд.
Розрахунок 3 % здійснюється за формулою
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100,
Де С - сума заборгованості,
Д - кількість днів прострочення.

з 04/12/2019 до 31/12/2019
599282,40 x 3 % x 28 : 365 : 100
Сума 1379,17 грн.

з 01/01/2020 до 31/12/2020
599282,40 x 3 % x 366 : 366 : 100
Сума 17978,47 грн.

з 01/01/2021 до 31/12/2023
599282,40 x 3 % x 1095 : 365 : 100
Сума 53935,42 грн.

з 01/01/2024 до 31/12/2024
599282,40 x 3 % x 366 : 366 : 100
Сума 17978,47 грн.

з 01/01/2025 до 08/12/2025
599282,40 x 3 % x 342 : 365 : 100
Сума 16845,58 грн.
Отже, за здійсненим судом розрахунком, загальний розмір 3% річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати коштів пайової участі у розвитку населеного пункту становить 108117,11 грн.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати коштів пайової участі у розвитку населеного пункту лише у розмірі 108117,11 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення 3% річних - заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про часткову обґрунтованість позовних вимог.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати прокуратури по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1211,20 грн та по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 14551,06 грн покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “КФ НЕТ” (49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 50; код ЄДРПОУ 19208529) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, вул. Біржова, буд. 1; код ЄДРПОУ 26597691) суму безпідставно збережених коштів пайової участі у розмірі 599282,40 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 505188,91 грн та суму 3% річних у розмірі 108117,11 грн.
3. Стягнути з Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КФ НЕТ" (49000, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 50; код ЄДРПОУ 19208529) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3, код ЄДРПОУ 03528552) суму судових витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1211,20 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 14551,06 грн.
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 28.04.2026.

Суддя Нікітенко С.В.