Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/775/26
Провадження № 2/542/612/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Шарової-Айдаєвої О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання - Карась В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі також - позивач, ТОВ «ФК «Ейс») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року у розмірі 21699 грн 20 коп.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 86) позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до даної ухвали, суд частково задовольнив клопотання позивача та витребував у АТ КБ «Приват Банк»: інформацію чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ) платіжна картка (платіжні картки): маска карти: НОМЕР_2; інформацію про факт зарахування коштів на платіжну карту (маска карти) НОМЕР_2 за період з 11.09.2020 до 16.09.2020 в сумі 2000 грн 00 коп., за період з 14.09.2020 до 19.09.2020 в сумі 2000 грн 00 коп., за період з 15.09.2020 до 20.09.2020 в сумі 1100 грн 00 коп., за період з 17.09.2020 до 22.09.2020 в сумі 300 грн 00 коп., за період з 17.09.2020 до 22.09.2020 в сумі 300 грн 00 коп., за період з 19.09.2020 до 24.09.2020 в сумі 1000 грн 00 коп., за період з 19.09.2020 до 24.09.2020 в сумі 150 грн 00 коп., за період з 21.09.2020 до 26.09.2020 в сумі 1000 грн 00 коп., за період від 23.09.2020 до 28.09.2020 в сумі 100 грн 00 коп.; інформацію чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за платіжною карткою (платіжними картками): маска карти: НОМЕР_2 та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ); первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять факт зарахування коштів: на платіжну карту (маска карти) НОМЕР_2 за період з 11.09.2020 до 16.09.2020 в сумі 2000 грн 00 коп., за період з 14.09.2020 до 19.09.2020 в сумі 2000 грн 00 коп., за період з 15.09.2020 до 20.09.2020 в сумі 1100 грн 00 коп., за період з 17.09.2020 до 22.09.2020 в сумі 300 грн 00 коп., за період з 17.09.2020 до 22.09.2020 в сумі 300 грн 00 коп., за період з 19.09.2020 до 24.09.2020 в сумі 1000 грн 00 коп., за період з 19.09.2020 до 24.09.2020 в сумі 150 грн 00 коп., за період з 21.09.2020 до 26.09.2020 в сумі 1000 грн 00 коп., за період від 23.09.2020 до 28.09.2020 в сумі 100 грн 00 коп.; інформацію щодо повного номера рахунка (рахунків), що належить ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ): маска картки: НОМЕР_2 .
Витребувана судом інформація надійшла до суду 28 травня 2026 року (а.с. 114-116).

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 11 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі також - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 471405586 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, на суму 2000 грн 00 коп.
Відповідач ініціював укладення кредитного договору, оформивши Заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора.
Позивачем зазначено, що у кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, у тому числі, щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.
Вказано, що факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 2000 грн 00 коп. підтверджується платіжним дорученням.
У подальшому, відповідач збільшив суму кредиту до 7950 грн 00 коп.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не повернув своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості, відповідно до умов договору, у зв`язку з цим виникла заборгованість.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (надалі також - ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
У подальшому до Договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі, щодо продовження терміну його дії.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (надалі також - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року.
В подальшому, 11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року, у загальному розмірі 21699 грн 20 коп.
Вказано, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» нарахувань за кредитним договором не здійснювали.
Зазначено, що у період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідачем погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювалось, а також, що на рахунки позивача від відповідача на погашення заборгованості за кредитним договором жодного платежу не надходило. 
Отже, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року становить 21699 грн 20 коп., із яких: 7246 грн 04 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 14453 грн 16 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
На даний час, відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути загальну суму заборгованості у розмірі 21699 грн 20 коп.
07 травня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 92), за змістом якої ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності, відмовити ТОВ «ФК «Ейс» у задоволенні позову у повному обсязі, або зменшити розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій до розумного рівня, а також відмовити у стягненні або зменшити витрати на правничу допомогу.
13 травня 2026 року від представника позивача через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 93-100), в яких він зазначив, що строк позовної давності щодо повернення коштів на момент подачі позовної заяви не закінчився, оскільки законодавцем було зупиненоперебіг позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19) та на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, а отже позивач дотримався її строків та реалізував своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України.
Вказав, що відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням та, що він не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористався цим своїм правом.
Зазначив, що кредитний договір відповідно до статті 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний.
Вказав, що відповідачем не оспорюється факт укладання кредитного договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року, а отже положення договору узгоджуються з чинним законодавством України, умови нарахування відповідають передбаченим договором, а сам договір укладений добровільно, з дотриманням принципу добросовісності.
Також, представник позивача зазначив, про належність виконання адвокатом наданих послуг, що підтверджується долученим до матеріалів справи актом прийому-передачі виконаних робіт.
Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 106), у прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд за відсутності його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 7-зі звороту).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав.
Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86).
Судова повістка на 15 червня 2026 року разом із ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28 квітня 2026 року, якою встановлювався відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання її копії для надання до суду відзиву на позов, направлялись на зареєстровану адресу відповідача, однак повернулись до суду із відміткою поштового відділення від 05 травня 2026 року - «адресат відсутній» (а.с. 108-113).
З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, отже суд дійшов висновку про те, що відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 11 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»та ОСОБА_1 за допомогою офіційного сайту товариства - www.moneyveo.ua укладено електронний договір № 471405586 (надалі також - договір) (а.с. 60).
Відповідно до пункту 1.1. договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 2000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно пункту 1.3., пункту 1.4. або пункту 1.5. цього договору.
Згідно з пунктом 1.2. договору кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.
Відповідно до пункту 1.3. договору визначено, що на період строку, визначеного пунктом 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,22 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Згідно з пунктом 1.4. договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).
Відповідно до пункту 1.5. договору базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаного в пункті 1.2. договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до пункту 1.4. цього договору.
Згідно з пунктом 1.6. договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно пункту 1.3. цього договору не пізніше строку вказаного в пункті 1.2. цього договору (30 днів).
Відповідно до пункту 4.2. договору строк дії цього договору, вказаний в пункті 1.2. договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань передбачених договором.
Згідно з пунктами 4.5.-4.6. договору усі істотні умови договору, в тому числі розмір базової та дисконтної процентної ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору. Збільшення розміру дисконтної та базової процентних ставок без згоди позичальника поза умов цього договору не допускається.
Договір № 471405586 від 11 вересня 2020 року підписаний електронним підписом від імені ОСОБА_1 (а.с. 60-зі звороту). Відповідно до додатку № 1 до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року сторони погодили графік розрахунків за договором (а.с. 60-зі звороту).
Підписавши 11 вересня 2020 року договір № 471405586, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
У подальшому встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до договору № 471405586 (надалі також - додаткові угоди), а саме:
від 09 жовтня 2020 року, на підставі якої, відповідно до звернення позичальника, продовжено строк, на який був наданий кредит за договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року на 28 днів та вказано, що починаючи з 11.10.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,46 відсотків у день від суми кредиту (а.с. 61);
від 14 вересня 2020 року, відповідно до якої збільшено суму кредиту на 2000 грн 00 коп. та погоджено графік розрахунків, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 14 вересня 2020 року до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року (а.с. 61);
від 15 вересня 2021 року, відповідно до якої збільшено суму кредиту на 1100 грн 00 коп. та погоджено графік розрахунків, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 15 вересня 2020 року до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року (а.с. 62);
від 17 вересня 2020 року, відповідно до якої збільшено суму кредиту на 300 грн 00 коп. та погоджено графік розрахунків, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 17 вересня 2020 року до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року (а.с. 62);
від 17 вересня 2020 року, відповідно до якої збільшено суму кредиту на 300 грн 00 коп. та погоджено графік розрахунків, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 17 вересня 2020 року до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року (а.с. 62-зі звороту-63);
від 19 вересня 2020 року, відповідно до якої збільшено суму кредиту на 150 грн 00 коп. та погоджено графік розрахунків, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 19 вересня 2020 року до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року (а.с. 63);
від 19 вересня 2020 року, відповідно до якої збільшено суму кредиту на 1000 грн 00 коп. та погоджено графік розрахунків, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 19 вересня 2020 року до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року (а.с. 63-зі звороту-64);
від 21 вересня 2020 року, відповідно до якої збільшено суму кредиту на 1000 грн 00 коп. та погоджено графік розрахунків, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 21 вересня 2020 року до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року (а.с. 64);
від 23 вересня 2020 року, відповідно до якої збільшено суму кредиту на 100 грн 00 коп. та погоджено графік розрахунків, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 23 вересня 2020 року до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року (а.с. 64-зі звороту-65);
Підписавши 11 вересня 2020 року договір № 471405586 та додаткові угоди нього ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу в користування кредит в розмірі 2000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 11 вересня 2020 року (а.с. 79-зі звороту), в розмірі 2000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 14 вересня 2020 року (а.с. 81), в розмірі 1100 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 15 вересня 2020 року (а.с. 80-зі звороту), в розмірі 300 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 17 вересня 2020 року (а.с. 80), в розмірі 300 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 17 вересня 2020 року (а.с. 80-зі звороту), в розмірі 150 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 19 вересня 2020 року (а.с. 80), в розмірі 1000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 19 вересня 2020 року (а.с. 79-зі звороту), в розмірі 1000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 21 вересня 2020 року (а.с. 79), в розмірі 100 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 23 вересня 2020 року (а.с. 79).
Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується також довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 15 серпня 2025 року (а.с. 66-зі звороту-68).
Відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк», наданої на виконання ухвали суду від 28 квітня 2026 року, повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ). Вказано, що номер телефону НОМЕР_3 був фінансовим та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 та на нього відправлялась інформація про підтвердження операцій за період 11.09.2020-28.09.2020.
Крім того, повідомлено, що по рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) було зарахування коштів: 14.09.2020 - 2000 грн 00 коп., 11.09.2020 - 2000 грн 00 коп., 15.09.2020 - 1100 грн 00 коп., 17.09.2020 - 300 грн 00 коп., 17.09.2020 - 300 грн 00 коп., 21.09.2020 - 1000 грн 00 коп., 19.09.2020 - 1000 грн 00 коп., 19.09.2020 - 150 грн 00 коп., 23.09.2020 - 100 грн 00 коп. (а.с. 114-115).
Зазначено, що виписка по рахунку № НОМЕР_4 за період 11.09.2020-28.09.2020 містить зарахування на вказані суми (а.с. 115- зі звороту-116).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» склала зокрема: 7246 грн 04 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту та 9156 грн 42 коп. - сума заборгованості по процентах. Установлено, що ОСОБА_1 було здійснено оплату заборгованості за кредитним договором 09 жовтня 2020 року у загальному розмірі 3000 грн 00 коп. (а.с. 49).
Із розрахунку вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило нарахування відсотків за кредитним договором за період із 11 вересня 2020 року по 15 грудня 2020 року (а.с. 49).
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та додатковими угодами у повному обсязі, а саме: надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором та додатковими угодами.
Судом установлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, за плату на умовах визначених Договором (а.с. 23-24).
У подальшому до Договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі, щодо продовження терміну його дії (а.с. 25-зі звороту-29).
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 112 від 15 грудня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року, у загальному розмірі 16402 грн 46 коп., із яких: 7246 грн 04 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 9156 грн 42 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 30-31).
Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року, здійсненого ТОВ «Таліон плюс», вбачається що ТОВ «Таліон плюс» здійснило нарахування процентів за користування кредитом за період із 16 грудня 2020 року по 27 січня 2021 року на загальну суму - 5296 грн 74 коп.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед ТОВ «Таліон плюс» склала у загальному розмірі 21699 грн 20 коп., із них: 7246 грн 04 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 14453 грн 16 коп. - сума заборгованості по процентах (а.с. 50).
Також, судом установлено, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, за плату на умовах визначених договором (а.с. 33-35).
У подальшому до Договору факторингу була укладена додаткова угода, у тому числі, щодо продовження терміну його дії (а.с. 35-зі звороту).
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року, у загальному розмірі 21699 грн 20 коп., із них: 7246 грн 04 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 14453 грн 16 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 36).
11 липня 2025 рокуміж ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «ФК «Ейс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою, (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 38-39).
14 липня 2025 року «Клієнтом» та «Фактором» підписано акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року (а.с. 43).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 471405586 від 11 вересня 2020 року, у загальному розмірі 21699 грн 20 коп., із них: 7246 грн 04 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 14453 грн 16 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 41-42).
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором№ 471405586 від 11 вересня 2020 року, за період 14.07.2025-26.12.2025 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Ейс» станом на 26.12.2025 складає 21699 грн 20 коп., із них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7246 грн 04 коп., прострочена заборгованість за процентами - 14453 грн 16 коп. (а.с. 31).
Проаналізувавши вказані документи, суд встановив, що первинний кредитор свої зобов`язання відповідно до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року, виконав у повному обсязі.
В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином ані перед первинним кредитором, ані перед новими кредиторами не виконав, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, за процентами, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість по кредиту.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов кредитного договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість за договором у загальному розмірі 21699 грн 20 коп.
З огляду на викладене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 суму вказаної заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду в цим позовом.
Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частиною 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положенням частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За правилами частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Висновки щодо правозастосування
Судом установлено, що 11 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір № 471405586, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн 00 коп. строком на 30 днів.
У подальшому встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до договору № 471405586, відповідно до яких було продовжено строк, на який був наданий кредит на двадцять вісім днів, збільшено суми кредиту та погоджено графіки розрахунків.
Відповідно до платіжних доручень від 11 вересня 2020 року (а.с. 79-зі звороту), від 14 вересня 2020 року (а.с. 81), від 15 вересня 2020 року (а.с. 80-зі звороту), від 17 вересня 2020 року (а.с. 80), від 17 вересня 2020 року (а.с. 80-зі звороту), від 19 вересня 2020 року (а.с. 80), від 19 вересня 2020 року (а.с. 79-зі звороту), від 21 вересня 2020 року (а.с. 79), від 23 вересня 2020 року (а.с. 79) грошові кошти за договором перераховані на картковий рахунок відповідача.
Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується також довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 15 серпня 2025 року (а.с. 66-зі звороту-68).
Відомості про отримання кредитних коштів також підтверджуються інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк» у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів від 28 квітня 2026 року (а.с. 114-116).
Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано.
Суд зазначає, що позивачем належними чином доведений факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 7950 грн 00 коп.
Поряд із цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав належним чином умови договору щодо повернення отриманої суми кредиту в повному обсязі за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року та щодо сплати нарахованих відсотків. 
З наявних в матеріалах справи документів, зокрема, з наданих розрахунків вбачається, що первісний кредитор нарахував проценти за період з 11 вересня 2020 року по 15 грудня 2020 року в загальній сумі 9156 грн 42 коп., зокрема, за період із 11 вересня 2020 року по 08 листопада 2020 року - на суму 3138 грн 92 коп., що входить до строку дій договору з урахуванням його пролонгації на 28 днів (відповідно до додаткової угоди від 09 жовтня 2020 року) та в подальшому, за період із 12 листопада 2020 року по 15 грудня 2020 року - на суму 6017 грн 50 коп., тобто за межами строку кредитного договору.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та додаткових угод до нього набуло статус нового кредитора за договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року, отримало право вимоги до ОСОБА_1 відносно заборгованості за вказаним кредитним договором та самостійно нарахувало відповідачу за період з 16 грудня 2020 року по 27 січня 2021 року заборгованість за процентами в загальній сумі - 5296 грн 74 коп.
В подальшому, ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та додаткових угод до нього набуло статус нового кредитора за договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року, отримало право вимоги до ОСОБА_1 відносно заборгованості за вказаним кредитним договором. 
15 липня 2025 рокуміж ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «ФК «Ейс» право грошової вимоги.
Вказано, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» нарахувань за кредитним договором не здійснювали.
Досліджуючи правомірність стягнення суми заявлених процентів, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Аналізуючи досліджені по справі письмові докази та заявлену позивачем суму кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про те, що строк користування за наданим кредитом становив 30 днів, тобто з 11 вересня 2020 року по 11 жовтня 2020 року.
Відповідно до додаткової угоди до договору № 471405586 від 09 жовтня 2020 року, відповідно до звернення позичальника, продовжено строк, на який був наданий кредит за договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року на 28 днів та вказано, що починаючи з 11 жовтня 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,46 відсотків у день від суми кредиту (а.с. 61), отже, з 12 жовтня 2020 року відбулась пролонгація договору, відповідно до додаткової угоди від 09 жовтня 2020 року на 28 днів, тобто до 08 листопада 2020 року.
З наявних в матеріалах справи документів, зокрема, з наданих розрахунків вбачається, що первісний кредитор нарахував проценти за період з 11 вересня 2020 року по 08 листопада 2020 року, що входить до строку дій договору з урахуванням його пролонгації на 28 днів. 
В подальшому, первісний кредитор здійснив нарахування відсотків із 12 листопада 2020 року по15 грудня 2020 року на загальну суму 6017 грн 50 коп., тобто за межами строку кредитного договору.
Встановлено, що й наступний кредитор ТОВ «Таліон Плюс», самостійно нарахував відповідачу за період з 16 грудня 2020 року по 27 січня 2021 року заборгованість за процентами в загальній сумі - 5296 грн 74 коп., тобто поза межами строку кредитного договору.
Згідно з частиною 1 статті 1048 та частиною 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Відповідно до статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною 1 статті 1048 та частиною 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Таким чином, позикодавець відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, враховуючи здійснену пролонгацію.
З наданого розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що первинний кредитор самостійно нарахував відсотки за кредитним договором за період із 12 листопада 2020 року по 15 грудня 2020 року на загальну суму 6017 грн 50 коп., а також наступний кредитор ТОВ «Таліон Плюс» самостійно нарахував відсотки відповідачу за період з 16 грудня 2020 року по 27 січня 2021 року на загальну суму - 5296 грн 74 коп. Поряд із цим, відомостей про нарахування 3% річних за користування грошовими коштами відповідно до статті 625 ЦК України та інфляційних збитків згідно зі статтею 625 ЦК України такі розрахунки не містять (а.с. 49, 50).
Як вказав Верховний Суд у постанові Великої Палати від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). При цьому термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У згаданій постанові від 05.04.2023 Велика Палата Верховного Суду зокрема вказала: «…Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом…80. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору…».
Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом», тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, як вказано у постанові, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, а позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Отже, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Велика Палата прийшла до висновку, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, Велика Палата виснувала, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення основного боргу та процентів за договором, нарахованих саме у порядку статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України. 
Як вбачається зі змісту кредитного договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 надано кредит в сумі 2000 грн 00 коп. строком на 30 днів, та в подальшому відповідно до додаткових угод відповідач збільшив суму кредиту до 7950 грн 00 коп.
З 12 вересня 2020 року відбувалась пролонгація договору відповідно до додаткової угоди до договору № 471405586 від 11 вересня 2020 року. З урахуванням положення про пролонгацію на стандартних умовах, суд встановив, що відповідний кредитний договір діяв до 08 листопада 2020 року, отже граничних строк нарахування відсотків за умовами цього договору - 08 листопада 2020 року.
Інформацію про те, що в подальшому відбувалась пролонгація договору, матеріали справи не містять. Можливість здійснювати пролонгацію на строк, більший ніж це вказано в договорі, умовами договору не передбачено.
Таким чином, враховуючи викладені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень статей 625, 1048 ЦК України, первинний кредитор та наступний кредитор вправі були нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку користування кредитом.. В подальшому відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення статті 625 ЦК України. Вимоги у порядку статті 625 ЦПК України позивачем заявлено не було.
Суд наголошує на тому, що з наданих розрахунків заборгованості перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» не вбачається, що первісним кредитором та новим кредитором здійснювалось нарахування сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України (а.с. 49, 50).
Отже, проценти, нараховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період із 12 листопада 2020 року по 15 грудня 2020 року на загальну суму 6017 грн 50 коп. та нараховані ТОВ «Таліон Плюс» за період з 16 грудня 2020 року по 27 січня 2021 року на загальну 5296 грн 74 коп., нараховані поза межами строку кредитного договору, і не є вимогами в порядку статті 625 ЦК України, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, тому заявлена ТОВ «ФК «Ейс» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 11314 грн 24 коп. (що нараховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс») є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Надаючи оцінку заяві відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256, 257 ЦК України).
Згідно зі статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Судом встановлено, що кредитний договір № 471405586 був укладений 11 вересня 2020 року на 30 днів та в подальшому він був пролонгований на 28 днів. Отже, строк позовної давності, який складає три роки, мав би закінчитись, проте цього не сталось з огляду на положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого (в редакції від 30.03.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а також з огляду на положення пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції від 15.03.2022 та в редакції від 08.11.2023), згідно з якими у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, а в подальшому - у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Закон набрав чинності з 04.09.2025.
Оскільки з 30 березня 2020 року строк позовної давності продовжувався на період дії карантину, а в подальшому строк позовної давності зупинився через введений в державі 24 лютого 2022 року воєнний стан, і був зупинений до 04.09.2025, то й перебіг позовної давності щодо вимог позивача був зупинений.
З огляду на викладене, у задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних кредитних правовідносин слід відмовити.
Отже, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.
З огляду на викладене, враховуючи наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 471405586, в загальному розмірі 10384 грн 96 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 7246 грн 04 коп. та простроченої заборгованість за процентами - 3138 грн 92 коп.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у сумі 2662 грн 40 коп. (а.с. 9).
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 47,86% з розрахунку: 10384 грн 96 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 21699 грн 20 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 47,86% (відсоток задоволених позовних вимог).
Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1274 грн 20 коп. із розрахунку: 2662 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 47,86% (відсоток задоволених позовних вимог).
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн 00 коп.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а.с. 52), протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а.с. 52-зі звороту), додаткову угоду № 25770918543 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а.с. 53) у пункті 1 якої зазначено, що Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів Клієнта з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій судів загальної юрисдикції, господарських судів та адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами - ОСОБА_1 за кредитним договором № 471405586 від 11.09.2020, акт прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-1 від 20.08.2025) Адвокатським бюро «Соломко та партнери» із переліком наданих правових та юридичних послуг, а саме: складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 471405586 від 11.09.2020 - 2 год, вартість 5000 грн 00 коп., вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 за кредитним договором № 471405586 від 11.09.2020 - 2 год, вартість 1000 грн 00 коп., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 471405586 від 11.09.2020 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 - 1 год, вартість 500 грн 00 коп., підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 471405586 від 11.09.2020 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 - 1 год, вартість 500 грн. Всього: 7000 грн 00 коп. (а.с. 54), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Соломка О.В. серії КС № 7073/10 від 19 жовтня 2018 року (а.с. 55).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням вищенаведеного, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що обсяг наданої позивачу правничої допомоги, є неспівмірним з вартістю послуг, оплачених позивачем.
Надана представником позивача правнича допомога оцінена на 7000 грн 00 коп., що не відповідає рівню складності даної справи та критерію розумності.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зменшити розмір правової допомоги до 4000 грн 00 коп. 
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс», з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 1914 грн 40 коп., із розрахунку: 4000 грн (сума зменшеної правової допомоги) х 47,86% (відсоток задоволений позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, м. Київ) загальну суму заборгованості за кредитним договором № 471405586 від 11 вересня 2020 року у розмірі 10384 грн 96 коп. (десять тисяч триста вісімдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок), що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7246 грн 04 коп. (сім тисяч двісті сорок шість гривень чотири копійки) та простроченої заборгованість за процентами в розмірі 3138 грн 92 коп. (три тисячі сто тридцять вісім гривень дев`яносто дві копійки).
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, м. Київ) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1274 грн 20 коп.(одна тисяча двісті сімдесят чотири гривні двадцять копійок) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1914 грн 40 коп. (одна тисяча дев`ятсот чотирнадцять гривень сорок копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», код ЄДРПОУ 42986956, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, м. Київ, 02094;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва