П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/7247/23	

Категорія: 106000000 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:10.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа військова частина НОМЕР_3 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини (далі – в/ч) НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – в/ч НОМЕР_3 , про:
- визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненадання довідки ОСОБА_1 про його безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно згідно Додатку №1 до телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298;
- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про його безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно згідно Додатку №1 до телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року в Україні діяв воєнний стан, а позивач, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, безпосередньо виконував бойові завдання та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення). Відповідно, він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно. Однак, відповідач не надав довідку за установленою законодавством формою та в установлені законодавством строки про безпосередню участь позивача у бойових діях та про його безпосереднє перебування в районах проведення таких дій у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно, що позбавило в/ч НОМЕР_3 (третя особа) нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за цей період. Цим самим відповідач допустив протиправну бездіяльність, внаслідок чого позивач не отримав додаткову винагороду, на що має право відповідно до Постанови №168.
Відповідач – в/ч НОМЕР_1 позов не визнав, вказуючи, що згідно надісланих на адресу військової частини документів вбачається, що позивач був відряджений до об`єднаного командного пункту Об`єднаних сил (з відміткою гербовою печаткою військової частини НОМЕР_2 ). З 30 квітня 2018 року по 24 лютого 2022 року проводилась операція об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях (створено військову частину НОМЕР_2 ). З 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, а результаті чого об`єднаний командний пункт Об`єднаних сил було розформовано, а гербову печатку та кутовий штамп військової частини НОМЕР_2 передавались в інші військові угрупування до різних командувачів. Військовослужбовець ОСОБА_1 за 2022 рік у відрядженні в військовій частині НОМЕР_1 не перебував.
Відповідач – в/ч НОМЕР_1 ІІ правом подання відзиву на позов не скористався.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_1 ІІ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - в/ч НОМЕР_3 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
- за наказом Командувача об`єднаних сил від №45/дск від 09 березня 2022 року усі військовослужбовці Збройних Сил України, які станом на 05:00 годину 05 березня 2022 року знаходились в складі об`єднаного командного пункту та частин безпосереднього підпорядкування операції об`єднаних сил були вилучені зі складу сил та засобів операції об`єднаних сил і залучено до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі угрупування об`єднаних сил щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ та підпорядковуються Командувачу угрупування об`єднаних сил, таким чином, наявні достатні і беззаперечні докази, що у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно позивач знаходився у районах проведення воєнних (бойових) дій, де приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпечуючи здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. довідку про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії мас видати командир військової частини, в розпорядження якого був відряджений військовослужбовець для здійснення відповідних заходів. командир військової частини, до якої було відряджено позивача, а саме: в/ч НОМЕР_1 , повинен був забезпечити видання бойових наказів (бойових розпоряджень), ведення журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки, складання бойових донесень або постових відомостей, рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань;
- на підставі цих документів відповідач повинен був щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби позивача про підтвердження безпосередньої участі останнього у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298, а 10 червня 2022 року – згідно Окремого доручення №912/а/29. Так як відповідач вказаних вимог законодавства у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року щодо позивача не виконав, то, відповідно, допустив протиправну бездіяльність, що має наслідком неотримання позивачем додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. пропорційно на місяць за цей період;
- у липні 2025 року позивачем до суду був поданий додатковий доказ – лист ТВО начальника Головного оперативного управління Генерального штабу ЗСУ за №795/дск від 02 липня 2025 року, але суд першої інстанції не надав належної оцінки цьому доказу;
- також, апелянт посилався на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року по аналогічній справі №420/7255/23.
У відзиві в/ч НОМЕР_1 на апеляційну скаргу вказується, що за відсутності належних доказів про безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії позивача у складі військової частини НОМЕР_1 (Відповідача 1), а також перебування його на будь-якому (грошовому, продовольчому, речовому тощо) забезпеченні в військові частині НОМЕР_1 його позовні вимоги є необґрунтованими.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Згідно наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 18 січня 2022 року №8/ДСК ОСОБА_1 з 26 січня 2022 року залучений до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.
Згідно посвідчення про відрядження від 27 січня 2022 року, з 27 січня 2022 року ОСОБА_1 відряджений у підпорядкування командувача ООС (підстава наказ ГШ ЗСУ від 18 січня 2022 №8/дск), 27 січня 2022 року вибув з в/ч НОМЕР_4 прибув 27 січня 2022 ОКП ОС.
Згідно наказу Командувача об`єднаних сил від 02 лютого 2022 року №26/дск ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил та засобів, та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань з 27 січня 2022 року.
Згідно наказу Командувача об`єднаних сил від 09 березня 2022 року №45/дск, всі військовослужбовці (працівники) Збройних Сил України та інших складових сил безпеки і оборони, які станом на 05.00 05 березня 2022 року знаходились в складі об`єднаного командного пункту та частин безпосереднього підпорядкування операцій об`єднаних сил вважаються такими, що вилучені зі складу сил та засобів операції об`єднаних сил та вважаються такими, що залучені до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі угруповання об`єднаних сил щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсутні і стримування збройної агресії російської федерації та підпорядковуються Командувачу угрупування об`єднаних сил.
Згідно довідки від 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 за 2022 рік у відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 не перебував.
Згідно довідок від 21 квітня 2023 року гербова печатка в/ч НОМЕР_2 в період з 30 квітня 2018 по 05 березня 2022 використовувалась на об`єднаному командному пункті Об`єднаних сил, керівництво на якому здійснювалось Командувачем об`єднаних сил апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, з 05 березня 2022 року по 10 червня 2022 року використовувалась Угрупованням об`єднаних сил, керівництво на якому здійснювалось Командувачем відповідного угруповання, з 11 червня 2022 року по теперішній час використовується оперативно-стратегічним угрупованням " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", керівництво на якому здійснювалось Командиром відповідного угруповання.
В матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача документів, передбачених Рішенням №248/1298 та Окремим дорученням, а саме: бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командира підрозділу, довідки командира військової частини із зазначенням документів, що визначені абз.абз.3 або 4, 5 та 5 п.3 Окремого доручення, які підтверджують участь позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року. 
Вирішуючи справу, суд виходив з того, що відповідно до Постанови №168, Рішення №248/1298 та Окремого доручення, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням). Отже, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Рішення №248/1298.
Водночас, у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача документів, передбачених Рішенням №248/1298 та Окремим дорученням, а саме: бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командира підрозділу, довідки командира військової частини із зазначенням документів, що визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 п.3 Окремого доручення, які підтверджують участь позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року.
При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача саме відповідачами у справі позивачем суду не надано і судом таких доказів не встановлено.
За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідачів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам .2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, .1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч.ч.1, 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.п.1, 2-1, 3 Постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28 лютого 2022 року.
Колегія суддів не приймає до уваги та відхиляє, як необґрунтовані доводи апелянта, виходячи з наступного.
Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно ч.ч.1, 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову №168.
Відповідно п.1 Постанови №168 (в редакції на час виникнення спірних відносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно п.п.2-1, 3 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішенням Міністра Оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298 (далі – Рішення №248/1298) (застосувалась до 01 червня 2022 року).
Абзацами 3, 4 п.3 Рішення №248/1298 передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Відповідно п.5 Рішення №248/1298 виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.
Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/а/29 (далі Окреме доручення) (застосовується з 01 червня 2022 року), під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.
Абзацами 3, 4 п.3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Згідно п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абз.абз.3 або 4 та абз.5 п.3 цього доручення.
Відповідно п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової частини.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).
Отже, відповідно до Постанови №168 від 28 лютого 2022 року, Рішення №248/1298 та Окремого доручення, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).
З огляду на вказані правові норми передує висновок, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Рішення №248/1298, Окремого доручення.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача документів, передбачених Рішенням №248/1298 та Окремим дорученням, зокрема: бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командира підрозділу, довідки командира військової частини із зазначенням документів, що визначені абз.абз.3 або 4 та 5 п.3 Окремого доручення, які підтверджують участь позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року, що вірно зауважено судом першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача саме відповідачами у справі позивачем суду не надано і судами першої та апеляційної інстанції таких доказів не встановлено.
На підтвердження своєї позиції апелянт, посилався на лист ТВО начальника Головного оперативного управління Генерального штабу ЗСУ за №795/дск від 02 липня 2025 року. На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки цьому доказу. 
З цього приводу колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Статями 73 та 74 регламентуються питання належності та допустимості доказів.
Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В матеріалах справи на а.с.155 міститься документ, який апелянт визначає як лист ТВО начальника Головного оперативного управління Генерального штабу ЗСУ за №795/дск від 02 липня 2025 року.
Колегія суддів констатує, що текст документа на а.с.155 є відповіддю Одеському окружному суду на іншій справі (№420/7250/23) за позовом ОСОБА_2 .
Крім того документ на а.с.155 фактично є текстом без будь яких атрибутів завірення або посвідчення.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що доказ на а.с.155 не відповідає вимогам ст.ст. 73 та 74 КАС України та, відповідно, не є належним та допустимим доказом.
Крім того, апелянт посилався на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року по аналогічній справі №420/7255/23.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене в ст. 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Преюдиційні факти – це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.
При цьому, ч.7 ст. 78 КАС України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №160/5671/21 зазначив, що за змістом частини четвертої статті 78 КАС України преюдиційного значення набувають лише встановлені судовим рішенням факти, а не правові висновки суду та/або результат розгляду конкретної справи.
У постанові від 15 серпня 2019 року у справі №826/3356/13-а Верховний Суд звернув увагу, що преюдиційні факти потрібно відрізняти від оцінки обставин іншим судом. Преюдиційні факти – це явища дійсності, істинність яких вже було встановлено в рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів – це оцінне судження, зроблене судом під час зіставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.
Колегія суддів констатує, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року по справі №420/7255/23 стосується іншої особи ( ОСОБА_3 ).
Крім того в мотивувальній частині вказаної постанови апеляційний суд дійшов до висновку, що, - "Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку неможливо ставити в залежність право особи на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, від належного ведення, оформлення та передачу на зберігання документів, які могли б стати підставою для виплати позивачу належних сум грошового забезпечення.".
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що обставини справи №420/7255/23, не можуть бути використаними колегією суддів, при вирішені даної справи, як преюдиційні, в розумінні ст. 78 КАС України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Лук`янчук О.В.
Суддя: Ступакова І.Г.