ЄУН 337/2540/26
2/337/2112/2026
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді – Мурашової Н.А.
за участю секретаря – Туяк О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Молочанської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
22.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов позов, в якому позивачка ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на житловий будинок присадибного типу А-І, загальною площею 83,9кв.м., житловою площею 40,8кв.м, що розташований на земельній ділянці розміром 0,25га, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позов мотивувала тим, що право власності на вказаний житловий будинок вона набула на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.02.1993 секретарем виконавчого комітету сільської Ради народних депутатів, реєстровий №44, та зареєстрованого підприємством сфери послуг «Імпульс», реєстраційний напис №370. Враховуючи, що право власності на вказане нерухоме майно вона набула до 01.01.2013, вона 21.07.2025 звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, однак рішенням державного реєстратора №80726362 від 08.09.2025 у реєстрації права власності їй було відмовлено, через те, що доступ до реєстрових книг та реєстраційних справ, зберігачем яких є КП «Імпульс», яке займалося реєстрацією прав власності на об`єкти нерухомого майна, відсутній, оскільки м.Пологи Запорізької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією. Наразі невідомо, що відбувається з інвентаризаційними справами вказаного комунального підприємства та архівами Молочанської МВА. Отже, іншим чином зареєструвати право власності на нерухоме майно вона не може, чим порушується, не визнається її право власності на майно, яке вона набула правомірно, відповідно до чинного на момент набуття права власності законодавства. Таке порушення підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно на підставі ст.392 ЦК України.
Ухвалою суду від 18.05.2026 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання.
Цією ж ухвалою витребувано у позивачки ОСОБА_1 оригінал або нотаріально засвідчені (на момент здійснення судового провадження) копії договору купівлі-продажу від 19.02.1993 року та технічного паспорту на житловий будинок з господарчими спорудами.
Витребувані документи надійшли до суду 29.05.2026. 
Ухвалою суду від 10.06.2026 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Лозінська О.О. не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити.
Представник відповідача Молочанської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області Липка І.В. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення на розсуд суду.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа – добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).
Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації» (п.3 ст.3 Закону).
Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії ( п.3.ч.3 ст.10 Закону).
Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.08.1979 по цей час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний житловий будинок позивачка придбала у власність у Токмацькому колгоспі відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 19.02.1993 секретарем виконавчого комітету Новомиколаївської сільської Ради народних депутатів Токмацького району Запорізької області Овчаренко О.С., реєстровий №44.
На момент набуття права власності позивачкою державна реєстрація об`єктів нерухомого майна здійснювалась бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад.
Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований за позивачкою ОСОБА_1 . Підприємством сфери послуг «Імпульс» Токмацького району Запорізької області, реєстраційний напис №370. 
Згідно технічного паспорту, складеного 21.01.1993 ПСП «Імпульс», вищевказаний житловий будинок має загальну площу 83,9кв.м., житлову – 40,8кв.м, допоміжну – 43,1кв.м. та складається з 3-х житлових кімнат, передпокою, коридору, ванної кімнати, кухні, тамбура, комори. Також на території домоволодіння розташовані господарськи споруди (літня кухня, погреб, туалет, колодязь).
Рішенням Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області №30 від 22.04.2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_1 комунальної власності землі сільськогосподарського призначення Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер 2325282800:19:001:0010, площею 0,7400га; надано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 .. 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №208630226 від 12.05.2020 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2325282800:19:001:0010, площею 0,74га, зареєстровано за ОСОБА_1 07.05.2020 на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування.
Відповідна інформація міститься в державному реєстрі і на момент розгляду справи судом.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07.10.2025 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за позивачкою ОСОБА_1 не зареєстровано.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області №80726362 від 08.09.2025 позивачці ОСОБА_1 відмовлено в проведені державно реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з неподанням заявником та неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному законом, відомостей з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 13.03.2026 оціночна вартість об`єкта (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1 111 448,74грн.
Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
За правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлений, зокрема, у випадку, коли особа є вже власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 зазначила, що правила ст.392 ЦК України застосовуються не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно.
Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка ОСОБА_1 правомірно набула право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі посвідченого 19.02.1993 договору купівлі-продажу, зареєстрованого в БТІ, тобто відповідно до чинного на момент придбання майна законодавства.
Відомості про позивачку як власника вказаного будинку зазначені в технічному паспорті на житловий будинок, складеному в 1993 році. Позивачка тривалий час зареєстрована у вказаному будинку та фактично проживала в ньому до тимчасової окупації с.Курошани Запорізької області з боку рф.
При цьому, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами розташований на земельній ділянці, яка у 2020 році за рішенням органу місцевого самоврядування передана у власність позивачці ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства. Право власності позивачки на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Разом з тим, право власності позивачки ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який функціонує з 01.01.2013, не зареєстровано. При розгляді заяви позивача про реєстрацію права власності державний реєстратор не зміг отримати та перевірити інформацію про реєстрацію права власності в КП «Імпульс», яке здійснило в 1993 році реєстрацію житлового будинку, оскільки вказане підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Відомості про переміщення підприємства та його архівної документації на підконтрольну територію України в справі відсутні.
Отже, на теперішній час позивачка ОСОБА_1 позбавлена права в передбаченому законом порядку зареєструвати своє право власності на зазначений житловий будинок і відповідно вільно володіти та розпоряджатись ним, чим порушується (не визнається) її право власності.
На підставі вищевикладеного, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушене право позивачки шляхом визнання за нею права власності на зазначений житловий будинок.
Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15,16,182,316,317,319,321,328,392 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок присадибного типу А-І, загальною площею 83,9 кв.м., житловою площею 40,8кв.м, з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя     Н.А. Мурашова
29.06.2026