ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/7199/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Андрусенко О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Волиньвугілля» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Волиньвугілля» (далі – ДП «Волиньвугілля») звернулося з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – Відділ, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Кушніра С. С. від 08.05.2026 у виконавчому провадженні №77189356 про арешт коштів боржника.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.05.2026 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у виконавчому провадженні №77189356 винесено постанову про арешт коштів ДП «Волиньвугілля» на суму 57 009 794,46 грн.
Позивач вважає зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки її прийнято з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII), Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 №2021-VIII (далі – Закон №2021-VIII) та Конституції України.
Так, ДП «Волиньвугілля» є державним вугледобувним підприємством, основним видом діяльності якого є видобуток вугілля та на підприємство поширюється дія Закону №2021-VIII, крім того, наказом Міністерства енергетики України від 17.11.2025 №458 підприємству надано статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Відповідно до статті 2 Закону №2021-VIII виконавче провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств підлягають зупиненню, крім випадків, прямо передбачених законом. Окрім того, пунктом 14 частини першої статті 34 та пунктом 10 статті 35 Закону №1404-VIII передбачено обов`язок виконавця зупиняти виконавчі дії у разі поширення на боржника дії зазначеного Закону.
Проте державний виконавець не перевірив належним чином характер вимог, що входять до суми арешту, не встановив, чи підлягають відповідні виконавчі документи примусовому виконанню, та не надав відомостей про виконавчі провадження, які були включені до розрахунку суми арешту; оскаржувана постанова не містить переліку таких проваджень та не дає можливості перевірити законність визначення суми арешту. Арешт коштів фактично заблокував господарську діяльність підприємства, унеможливив виплату заробітної плати 751 працівнику, оплату електроенергії, закупівлю паливно-мастильних матеріалів, проведення аварійно-відновлювальних робіт та забезпечення безперервного процесу видобутку вугілля.
Крім того, ДП «Волиньвугілля» не отримувало копію постанови про арешт коштів, а про її існування підприємству стало відомо лише після фактичного блокування рахунків, що вказує на те, що відповідач порушив вимоги статті 28 Закону №1404-VIII щодо належного повідомлення сторін виконавчого провадження, що позбавило позивача можливості своєчасно захистити свої права.
З огляду на викладене, постанова про арешт коштів боржника від 08.05.2026 винесена з порушенням вимог законодавства, без належного врахування спеціального статусу ДП «Волиньвугілля», є непропорційним втручанням у право мирного володіння майном та підлягає визнанню протиправною і скасуванню.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ КАС України, призначено у справі судове засідання на 11:00 22.06.2026.
В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав. Зазначив, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №77189356 з примусового виконання судового наказу №165/4659/24, виданого 25.10.2024 Нововолинським міським судом Волинської області про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 33694,20 грн заборгованості заробітної плати, 41252,91 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2023 по 24.05.2024 включно. На виконання вимог статті 30 Закону №1404-VIII, державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного, до складу якого станом на 16.06.2026 входить 567 відкритих виконавчих проваджень. Відповідно до статті 1 Закону №2021-VIII тимчасово, до 01.01.2028, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відтак, з метою забезпечення виконання рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами та рішень про стягнення заборгованості зі сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, керуючись статтями 18, 48, 56 Закону №1404-VIII, державним виконавцем правомірно 18.05.2026 винесено постанову про арешт коштів боржника на суму 57009794,46 грн.
В судовому засіданні 22.06.2026 представник позивача Андрейчук С. В. позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві, та просить його задовольнити, а представник відповідача Кушнір С. С. позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної постанови.
У судове засідання 26.06.2026 представники учасників справи не прибули, хоча належними чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.
З урахуванням приписів частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 77189356, відкрите на підставі судового наказу № 165/4659/24, виданого 25.10.2024 Нововолинським міським судом Волинської області, про стягнення з ДП «Волиньвугілля» на користь ОСОБА_1 33 694,20 грн заборгованості із заробітної плати та 41 252,91 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2023 по 24.05.2024 включно.
Постановою державного виконавця Відділу від 04.03.2025 зазначене виконавче провадження було приєднано до зведеного виконавчого провадження.
Надалі, 08.05.2026, старшим державним виконавцем Відділу у межах зведеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника – ДП «Волиньвугілля», якою накладено арешт на кошти підприємства в межах суми 57 009 794,46 грн.
Також судом встановлено, що станом на 16.06.2026 до зазначеного зведеного виконавчого провадження входило 567 відкритих виконавчих проваджень.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частиною першою статті Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом пунктів 1, 3 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
За змістом абзацу першого частини четвертої статті 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».
При цьому безспірним є те, що на позивача поширюються приписи Закону №2021-VIII.
Частиною першою статті 1 Закону №2021-VIII визначено, що тимчасово, до 1 січня 2028 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини другої статті 34 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.
У випадку, передбаченому пунктом 14 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій на період дії обставин, визначених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» (частина десята статті 35 Закону №1404-VIII).
Аналіз наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку про те, що за наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону №2021-VIII, у державного виконавця виникає обов`язок щодо зупинення вчинення виконавчих дій у відповідних виконавчих провадженнях. Водночас частина перша статті 1 Закону №1404-VIII визначає, що виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, не зупиняються у виконавчих провадженнях з примусового виконання рішень про стягнення заборгованості про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами.
Судом встановлено, що виконавче провадження № 77189356, предметом якого є стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, постановою державного виконавця від 04.03.2025 було приєднано до зведеного виконавчого провадження, до складу якого станом на 16.06.2026 входило 567 відкритих виконавчих проваджень.
Отже, виконавчі документи, які перебувають у складі зазначеного зведеного виконавчого провадження, належать до категорії рішень, на які відповідно до частини першої статті 1 Закону №2021-VIII не поширюється встановлена цим Законом заборона щодо здійснення заходів примусового виконання.
За таких обставин державний виконавець не був зобов`язаний зупиняти вчинення виконавчих дій у цьому зведеному виконавчому провадженні, а, навпаки, був зобов`язаний вживати передбачених Законом №1404-VIII заходів, спрямованих на своєчасне та повне виконання судових рішень.
Відповідно до статей 48, 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника є одним із заходів примусового виконання рішення та застосовується з метою забезпечення його реального виконання. Оскільки виконавчі документи, що перебували на виконанні, стосувалися вимог, на які не поширюється дія Закону №2021-VIII щодо зупинення виконавчих дій, винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.05.2026 здійснено відповідачем у межах наданих законом повноважень та у спосіб, визначений Законом №1404-VIII.
Посилання позивача на те, що відповідач не навів переліку виконавчих проваджень, з яких сформовано загальну суму арешту, суд оцінює критично, оскільки сама по собі відсутність такого переліку в постанові не свідчить про її протиправність та не спростовує наявності у державного виконавця повноважень накласти арешт у межах суми стягнення за зведеним виконавчим провадженням. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що до зазначеної суми були включені виконавчі документи, виконання яких відповідно до Закону №2021-VIII підлягало зупиненню.
Доводи позивача про те, що ДП «Волиньвугілля» включене до Переліку об`єктів критичної інфраструктури державних підприємств наказом Міністерства енергетики України від 17.11.2025 №458, що є важливою обставиною в умовах дії воєнного стану, суд відхиляє, оскільки зазначена обставина не є такою, що передбачена Законом України «Про виконавче провадження» як підстава для зупинення вчинення виконавчих дій.
Не заслуговують на увагу й доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку направлення постанови про арешт коштів боржника. Навіть у разі допущення порушення порядку повідомлення сторони виконавчого провадження таке порушення саме по собі не свідчить про незаконність оскаржуваної постанови, якщо вона прийнята уповноваженою особою, у межах компетенції та відповідно до вимог закону. Крім того, реалізуючи право на судовий захист, позивач оскаржив зазначену постанову до суду, а отже, його право на доступ до правосуддя не було порушено.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 08.05.2026 про арешт коштів боржника прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та Законом №1404-VIII, а тому підстав для визнання її протиправною та скасування суд не вбачає.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.
Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Державне підприємство «Волиньвугілля» (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Луцька, 1, код ЄДРПОУ 32365965).
Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Володимирська, 1, код ЄДРПОУ 45813957).

Суддя О. О. Андрусенко