УХВАЛА 
07 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 686/22107/25
провадження № 61-6087ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року, ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, представник - Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, визначивши її представником Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, про відшкодування моральної шкоди, яку визначив на рівні одного центильйона гривень.
Позов обґрунтовано тим, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у його паспорт громадянина України, який видати йому на руки. 
Внаслідок умисного, зухвалого невиконання зазначеного судового рішення йому спричинено моральну шкоду. Тому змушений був звертатися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди внаслідок невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11, проте судовим рішенням у справі № 686/32581/24 в позові про відшкодування моральної шкоди відмовлено, в результаті чого йому заподіяно моральну шкоду.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про призначення судової психіатричної експертизи відповідачу.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення місцевого суду залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди з боку Держави Україна внаслідок відмови в позові про відшкодування моральної шкоди у справі № 686/32581/24.
Відмовляючи в задоволенні клопотання сторони позивача про призначення судової психіатричної експертизи відповідачу, Хмельницький апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не заявляв відповідного клопотання в суді першої інстанції, тому в силу частин першої, третьої статті 367 ЦПК України відсутні підстави для його (клопотання) задоволення.
У травні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року, ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року. 
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій, справу направити до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судових рішень в справі № 686/22107/25 заявник вказує пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме не врахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Судами встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, у справі № 686/8422/20 стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 686/32581/24, яке залишено в силі постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року в позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року у справі № 686/32581/24..
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 не довів заподіяння йому шкоди внаслідок відмови судовими інстанціями у справі № 686/32581/24 у відшкодуванні моральної шкоди.
Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення своїх прав у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 обґрунтовував відмовою у відшкодуванні йому моральної шкоди судовими рішенням, ухваленими у справі № 686/32581/24, чим йому спричинено моральну шкоду.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).
Аналіз статті 23 ЦК України в сукупності з приписами статті 11 цього Кодексу дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Особливістю в цій справі є те, що особою, відповідальною за заподіяння йому моральної шкоди, ОСОБА_1 визначив державу (інтереси якої в спірних правовідносинах представляє Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області).
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також Конституція України в статті 56 проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (пункт 5.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем у цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
За змістом положень статті 58 ЦПК України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.
Відтак, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді.
Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 686/21800/21).
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.
Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку із ухваленням судового рішення у справі № 686/32581/24.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року у справі № 686/32581/24 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди - відмовити. Це рішення залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року. Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 686/32581/24.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди позивачу.
Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виснував про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено неправомірність дій під час ухвалення судових рішень, у зв`язку з чим йому було заподіяно моральну шкоду.
Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли цілком обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.
У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами попередніх інстанцій судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача.
Оскільки висновки апеляційного суду не суперечать сталій судовій практиці Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема статей 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, підстава касаційного оскарження, визначена ОСОБА_1 як пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не знайшла свого підтвердження.
Заперечення ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової психіатричної експертизи відповідачу, Верховний Суд відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції підставно вважав, що таке клопотання, яке не було заявлено позивачем в суді першої інстанції є способом здобуття нових доказів, а відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Таких виняткових випадків апеляційний суд не встановив, так само касаційна скарга не містить відповідних посилань.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Таким чином, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року, ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, представник - Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Н. Ю. Сакара 
О. М. Осіян 
В. В. Сердюк