Справа № 738/2892/24 
№ провадження 1-кп/738/10/2026 

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 квітня 2026 року  м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
 
судді - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 жовтня 2024 року за № 12024270360000359 про обвинувачення 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Мена Чернігівської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України, -
за участі:
секретаря судового засідання – ОСОБА_3 ,
учасників судового провадження:
прокурорів -  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
потерпілого – ОСОБА_6 , 
обвинуваченого –  ОСОБА_2 ,
захисника – ОСОБА_7 , 
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. 
ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 1126-VII від 17.03.2014, в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. з 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався, у тому числі Указом Президента України від 23.07.2024 № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3891-ІХ від 23.07.2024 - з 05 год. 30 хв. 12.08.2024 строком на 90 діб.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, в Україні оголошено проведення загальної мобілізації протягом 90 діб, яка неодноразово продовжувалася, у тому числі на підставі Указу Президента України №470/2024 від 23.07.2024 - з 12.08.2024 строком на 90 діб.
Згідно з п. 49 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року №560, у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.
Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 07.09.2024, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
ОСОБА_6 , офіцер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з витягом з наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15.10.2024 №589 включений до складу представників ІНФОРМАЦІЯ_3 та є представником влади - службовою особою, яка наділена спеціальними повноваженнями щодо проведення перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років та вручення повістки військовозобов`язаним.
Відповідно до витягу з наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 (про проведення оповіщення) від 15.10.2024 №145 ОСОБА_6 призначений старшим групи оповіщення громадян на території Корюківського районну.
16 жовтня 2024 року, близько 09 години 30 хвилин ОСОБА_6 разом з військовослужбовцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , здійснив виїзд для проведення заходів щодо оповіщення громадян.
ОСОБА_6 перебував при виконанні службових обов`язків та здійснював функції представника влади.
Перебуваючи по вулиці Гімназійна, поблизу будинку №12, у місті Мена Корюківського району Чернігівської області, будучи одягненим у формений одяг Збройних Сил України, ОСОБА_6 висловив законну вимогу до ОСОБА_2 щодо надання військово-облікового документа.
У подальшому, ОСОБА_2 , достовірно знаючи, що перед ним знаходиться військовослужбовець, який здійснює функції представника влади та уповноважений на перевірку військово-облікових документів в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років, усвідомлюючи, що останній перебуває при виконанні службових обов`язків, ігноруючи його законну вимогу пред`явити військово-обліковий документ, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою припинення службової діяльності працівника ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з його службовою діяльністю, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосував не менше одного разу у напрямку обличчя ОСОБА_6 газовий балончик, що має сльозогінну і дратівливу дію «Терен 4», чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктив обох очей, що згідно з висновком експерта №147 від 29.10.2024 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачать відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії  ОСОБА_2  підлягають кваліфікації за частиною другою статті 350 КК України – як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю.
Позиції сторін кримінального провадження.
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті від 09 грудня 2024 року.
За змістом обвинувального акту, який підтримала прокурор, сторона обвинувачення вважає установленим те, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 350 КК України.
Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України, зазначила, що обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, під час судового розгляду не встановлено, та просила призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням визнав, запевнив, що більше такого не повториться, правову кваліфікацію дій не оспорював, просив суворо не карати.
Захисник у судових дебатах зазначила, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України, просила перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч.2 ст. 350 КК України на ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу. При цьому зазначила, що прокурором не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та тілесними ушкодженнями отриманими ОСОБА_6 , оскільки не встановлено, яка саме хімічна речовина потрапила в очі потерпілого, аналізи з ока не бралися, газовий балончик не досліджувався. Під час судового розгляду прокурором також не доведено законність дій ОСОБА_6 , оскільки згідно з наказом від 16.10.2024 він повинен був здійснювати оповіщення, а не перевірку документів, у селах Синявці та Городище, а не у місті Мена. 
Потерпілий ОСОБА_6 просив призначити ОСОБА_2 покарання згідно з законом.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 350 КК України.
Показання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_2 на початку судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, не заперечував застосування до потерпілого газового балончика, що має сльозогінну і дратівливу дію «Терен 4», при цьому зазначив, що до цього його спонукали неправомірні дії працівників ТЦК. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 надав показання щодо обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України, зазначив, що точної дати та часу не пам`ятає, при цьому не заперечував, що вранці 16 жовтня 2024 року він повертався додому по вулиці Гімназійна у м. Мена, в цей час зупинився автомобіль, з якого вийшло троє осіб, двоє з яких були у «пікселі», а один, а саме потерпілий, у «мультікамі». Потерпілий пред`явив йому свої документи, які саме не пам`ятає, але на його думку, ці документи недійсні, оскільки були заламіновані, представився працівником ТЦК та вимагав надати документи для перевірки. Він розумів, що ці особи, є працівниками ТЦК та просять надати військово-облікові документи, але його позиція була не надавати будь-які документи працівникам ТЦК, а тому він пішов далі. Ці особи почали його наздоганяти. ОСОБА_6 , викидуючи руки, перешкоджав йому рухатись, він розцінив це як фізичний примус та порушення його права вільно пересуватися, а тому дістав з кишені газовий балончик «Терен-4», та застосував його. Коли тікав від працівників ТЦК ще тричі навмання розпилював балончик, щоб зупинити їх. Працівникаи ТЦК наздогнали його та із застосуванням фізичного примусу доставили до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де відібрали у нього пояснення та відвезли у лікарю. Будь-які адміністративні матеріали стосовно нього у ІНФОРМАЦІЯ_5 не складалися.
У судовому засіданні ОСОБА_2 вибачився перед потерпілим.
В судових дебатах ОСОБА_2 повністю визнав свою вину, розкаявся, запевнив, що такого більше не повториться, просив суворо не карати.
Показання потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_6  під час судового розгляду показав, що точної дати не пам`ятає, але не заперечує, що 16 жовтня 2024 року близько 09 години 30 хвилин, він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 здійснили виїзд для проведення заходів щодо оповіщення громадян. Також згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_5 він включений до списку осіб, уповноважених проводити перевку військово-облікових документів у осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років та вручати повістки військовозобов`язаним. Рухаючись автомобілем по вулиці Гімназійній у місті Мена до відділення поліції за поліцейським, побачили невідому їм особу чоловічої статі, яка була вдягнена в чорну куртку з капюшоном, а тому показалася їм підозрілою, зупинилися, попросили надати документи, на що він не реагував, продовжував йти далі. Він представився та надав свої документи, на що ця особа, наразі обвинувачений, відповів грубою нецензурною лайкою. ОСОБА_2 попередили, що викличуть поліцію, але він продовжував ігнорувати законні вимоги надати документи для перевірки, пришвидшив крок, а потім дістав з кишені балончик та став розпилювати йому в обличчя. В нього відразу були викликані опіки слизової оболонки очей та на деякий час він втратив нормальну можливість бачити. ОСОБА_2 став тікати, вони почали його наздоганяти, ОСОБА_2 коли біг, то обертався обличчям до потерпілого та ще декілька разів, чотири чи п`ять, розпилював балончик йому в обличчя. Вважає, що ОСОБА_2 розумів, що перед ним працівники ТЦК, оскільки вони всі троє були у форменому одязі, він представився та надав свої документи, пред`явив законну вимогу до ОСОБА_2 надати військово-облікові документи для перевірки. На той час в нього була боді-камера, однак він не встиг її ввімкнути, оскільки події відбулися надто швидко та в русі. ОСОБА_2 було затримано як невідому особу, яка чинила опір працівникам ТЦК, та доставленого до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Потерпілий просив покарати обвинуваченого відповідно до закону. 
Показання свідків.
Свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду показав, що 16 жовтня 2024 року він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у групі оповіщення громадян на території Корюківського району. На вулиці Гімназійній у місті Мена зустріли підозрілу особу, вирішили перевірити військово-облікові документи. ОСОБА_6 назвався, показав свої документи та попросив ОСОБА_2 надати для перевірки документи, на що останній не реагував та продовжував рух. Вони йшли за ним, просили його зупинитися. Ніхто фізичної сили до нього не застосовував. Під час руху ОСОБА_2 дістав з кишені газовий балончик та розпилив в очі ОСОБА_6 , а потім, продовжуючи рух, ще декілька разів обертався та цілеспрямовано розпилював балончик їм в обличчя, найбільше дісталося ОСОБА_6 , на нього майже не попало. ОСОБА_2 було затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Свідок ОСОБА_8  під час судового розгляду показав, що 16 жовтня 2024 року він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебували у групі оповіщення громадян на території Корюківського району. По дорозі до відділення поліції на вулиці Гімназійній у місті Мена зустріли обвинуваченого, попросили надати для перевірки документи, але на законну вимогу працівників ТЦК він не реагував. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 назвалися, показали ОСОБА_2 свої документи, на що останній грубою лайкою відповів, що вони недійсні, продовжував рухатися далі. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 просили його зупинитися. Ніхто фізичної сили до нього не застосовував. ОСОБА_11 дістав з кишені газовий балончик та розпилив в очі ОСОБА_6 , а потім став тікати. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 побігли за ним, а він чекав своїх колег біля автомобіля. 
Свідок ОСОБА_12  під час судового розгляду показав, що 16 жовтня 2024 року приблизно о 9-00 чи о 9-30 годині він виходив зі школи, побачив автомобіль, зрозумів, що це військовослужбовці, бо всі були у форменому одязі. Військові підійшли до обвинуваченого, про щось розмовляли, про що саме конкретно він не чув, бо був у навушниках, чув лише окремі фрази нецензурної лайки обвинуваченого, фізичної сили до нього ніхто не застосовував. Обвинувачений не зупинявся, військовослужбовці йшли за ним. Потім обвинувачений дістав балончик та розпилив його на військових, бачив як обвинувачений двічі застосував балончик, потім побіг, двоє військових побігли за ним, а один повернувся до автомобіля. Що було далі не бачив, бо вони зникли з поля зору.
Документи, висновки експертів, зібрані стороною обвинувачення.
Згідно з рапортом чергового відділення поліції №1 (м.Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, 16 жовтня 2024 року о 09:48 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що заявник ОСОБА_9 , працівник ТЦК, повідомив, що громадянин, у якого хотіли перевірити документи, забризкав його газовим балончиком (а.к.п.55).
Згідно з рапортом старшого інспектора-чергового відділення поліції №1 (м.Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, 16 жовтня 2024 року о 12:54 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що до Менської міської лікарні звернувся ОСОБА_6 з діагнозом: хімічний опік кон`юктиви обох очей, легкого ступеня; травму отримав 16 жовтня 2024 року о 09-30 годин, коли попросив невідомого чоловіка пред`явити документи, на що останній дістав перцевий балончик та бризнув в обличчя (том 1, а.к.п. 56). 
16 жовтня 2024 року ОСОБА_6 звернувся до відділення поліції №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області із письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 16 жовтня 2024 року близько 09-30 години під час спроби перевірки в неї документів застосувала стосовно нього балончик із сльозогінним газом (том 1, а.к.п. 57).
Згідно з Висновками щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп’яніння №151, №152, № 153 від 16 жовтня 2024 року лікаря нарколога КНП «Корюківська центральна районна лікарня», ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 тверезі, ознак вживання алкоголю не виявлено (том 1, а.к.п. 58-60). 
16 жовтня 2024 року за заявою ОСОБА_9 до ЄРДР внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст. 350 КК України, з коротким викладом обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, про що зазначено у Витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №12024270360000359 (том 1, а.к.п.51).
У Протоколі огляду місця події від 16 жовтня 2024 року та фототаблицях до нього зафіксовано проведення огляду території по вул. Гімназійна у м. Мена неподалік будинку №12 (том 1, а.к.п. 61-65). 
Відповідно до заяви від 16 жовтня 2024 року, ОСОБА_2 добровільно видав працівникам поліції балончик сльозогінної та дратівливої дії «Терен-4», який він застосував до працівника військомату 16 жовтня 2024 року на вулиці Гімназійній, поблизу будинку №12 у м. Мена, для самозахисту, так як їхніми діями йому чинилися перешкоди у русі та були завдані тілесні ушкодження (том 1, а.к.п.66).
З Протоколу огляду речей від 16 жовтня 2024 року вбачається проведення з участю ОСОБА_2 огляду аерозольного балончика «Терен-4». Присутній під час даної слідчої дії ОСОБА_2 пояснив, що вказаний балончик він застосував до працівника ТЦК для самозахисту (том 1, а.к.п. 67-69).
Згідно з Висновком експерта №147 від 29 жовтня 2024 року у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктив обох очей, що міг утворитись від подразнюючої дії хімічного агенту (в тому числі сльозогінного газу) 16.10.2024 та відповідно відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Для утворення тілесних ушкоджень потерпілого достатньо однократної дії хімічного агенту, що має подразнюючу дію в ділянку обличчя потерпілого.
Під час судового розгляду за клопотанням захисника було допитано експерта, ОСОБА_13 , який роз`яснив вказаний висновок, зазначивши, що експертний висновок зроблений на підставі медичної документації ОСОБА_6 , наявні у ОСОБА_14 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи; питання про те, яким саме хімічним агентом завдано опіку кон`юнктив обох очей у ОСОБА_6 на вирішення експерта не ставилось, ним не досліджувався газовий балончик, оскільки вирішення цього питання не входить до компетенції судово-медичного експерта.
Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 30.08.2024 №267, лейтенанта ОСОБА_6 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 серпня 2024 року №1199, на посаду офіцера ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прибув із військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), з 30 серпня 2024 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення, він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою (том 1, а.к.п. 95).
Відповідно до посвідчення офіцера НОМЕР_2 ОСОБА_6 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, зокрема з 14 серпня 2024 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до витягів з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 08.10.2024 за №312 та від 03.07.2024 за № 208, солдата ОСОБА_9 та солдата ОСОБА_8 вважати такими, що справи та посади прийняли і приступили до виконання службових обов`язків за посадами у ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 1, а.к.п. 96, 97).
Відповідно до Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (про проведення оповіщення) від 15.10.2024 за №145, призначено склади груп оповіщення, зокрема у складі групи №2 старшим групи призначений Офіцер ІНФОРМАЦІЯ_5 , лейтенант ОСОБА_6 , двоє військовослужбовців та один поліцейський, визначено маршрути (місця) та час проведення оповіщення (том 1, а.к.п. 90).
Згідно з витягом з наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15.10.2024 №589, ОСОБА_6 включений до Списку представників ІНФОРМАЦІЯ_3 , уповноважених проводити перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років та вручати повістки військовозобов`язаним (том 1, а.к.п. 98).
05 вересня 2024 року комендантом Чернігівської області було прийняте розпорядження №12 про організацію додаткових заходів несення служби на рухомих (мобільних) блокпостах (том 1, а.к.п.91).
Згідно з Журналом реєстрації інструктажів з охорони праці на робочому місці ІНФОРМАЦІЯ_4 , 16 жовтня 2024 року ОСОБА_6 пройшов цільовий інструктаж у зв`язку з робочим днем (том 1, а.к.п. 99, 100).
Згідно з Журналом інструктажу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 з техніки безпеки та охорони праці 15.10.2024 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пройшли інструктаж (том 1, а.к.п. 101-102).
18 листопада 2024 року з метою перевірки та уточнення відомостей по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України було проведено слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_7 , двох понятих, із застосуванням технічного засобу фіксації – відеокамери Soni CX 40S (том 1, а.к.п. 124-127).
Під час слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_2 показав, що 16 жовтня 2024 року приблизно о 09-00 годині він рухався по вулиці Гімназійній у місті Мена, біля нього зупинився автомобіль, перегородив йому дорогу. З автомобіля вийшло троє чоловіків у форменому одязі, один типу мультикам, а двоє інших – піксель, попросили надати документи для перевірки. Він також пред`явив вимогу надати документи. Наданий на його вимогу документ показався йому підозрілим, оскільки це був якийсь заламінований папірець, а тому він пішов далі. Особа у мультикамі, а саме потерпілий, вимагав, щоб він зупинився, іншим особам кричав викликати поліцію, тоді він зрозумів, що це працівники ТЦК, але він не зупинився, рухався далі. Під час руху потерпілий виставляв перед ним руку, чим перегороджував йому дорогу та перешкоджав рухатися, а потім потягнув його за руку. Після цього він дістав з кишені перцевий балончик «Терен-4», розпилив на цю особу та почав тікати, потерпілий побіг за ним. Він ще раз застосував перцевий балончик до нього, та побіг на територію господарства, за яким здійснює догляд. Працівники ТЦК наздогнали його на вулиці Виноградній, повалили на землю, потерпілий заламав йому руку та тримав у такому положенні, після цього його доставили до ІНФОРМАЦІЯ_8 . Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_2 показав у якому напрямку він рухався, місце, де відбувалися події.
Надані обвинуваченим показання під час слідчого експерименту узгоджуються з тими, які він надав під час судового розгляду.
01 листопада 2024 року з метою перевірки та уточнення відомостей по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України було проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_6 , двох понятих, із застосуванням технічного засобу фіксації – відеокамери Soni CX 40S (том 1, а.к.п. 129-132).
Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 показав, що 16 жовтня 2024 року він перебував у складі групи оповіщення разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , був старшим групи. Перебуваючи на вулиці Гімназійній у м. Мена, побачили невідомого чоловіка. Він підійшов до нього, назвався та попросив надати документи для перевірки, але ця особа не реагувала, відповіла грубою нецензурною лайкою та пришвидшила крок. Він з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 слідували за ним, звертаючись з проханням надати документи. ОСОБА_2 демонстративно дістав з кишені балончик та став розпилювати йому в обличчя, а потім став тікати. Під час руху ОСОБА_2 застосував ще не менше 4 чи 5 разів балончик. ОСОБА_6 на місці показав як відбувалися дані події.
Під час розгляду справи у суді було відтворено відеофайли, які містяться на DVD-R диску, наданому прокурором. Відеозаписи на відтворених відеофайлах узгоджуються з відомостями, внесеними до протоколу слідчого експерименту від 01 листопада 2024 року.
01 листопада 2024 року було проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_9 , який під час слідчого експерименту показав, що 16 жовтня 2024 року він спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у складі групи оповіщення. Перебуваючи близько 9-00 години на вул. Гімназійній у м. Мена, побачили чоловіка. ОСОБА_6 попросив надати документи для перевірки, але цей чоловік пришвидшив крок, дістав з кишені газовий балончик та застосував до ОСОБА_6 й почав тікати. Всі працівники ТЦК побігли за ним, цей чоловік ще декілька разів застосував газовий балончик. Свідок на місці показав як відбувалися дані події (том 1, а.к.п. 134-137).
Під час слідчого експерименту, проведеного 01 листопада 2024 року з участю свідка ОСОБА_8 , останній надав аналогічні показання (том 1, а.к.п. 139-142). 
16 жовтня 2024 року з метою перевірки та уточнення відомостей по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України було проведено слідчий експеримент за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_12 , законного представника ОСОБА_15 , психолога ОСОБА_16 , двох понятих, із застосуванням технічного засобу фіксації – відеокамери Soni (том 1, а.к.п. 172-175).
Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 показав, що 16 жовтня 2024 року близько 09-00 год він йшов зі школи та побачив, як по вулиці Гімназійна йшов чоловік в чорній куртці з капюшоном зі сторони садочку. В цей час під`їхав автомобіль, з якого вийшли троє військових, вони підійшли до цього чоловіка, щось говорили йому, про що саме він не чув, фізичної сили не застосовували, але цей чоловік не реагував на них, продовжував йти, не зупинявся, лише на підвищених тонах нецензурно висловлювався, а потім корпусом свого тіла став штовхати їх, дістав з кишені балончик та почав розпилювати в сторону військових, а потім почав тікати від них, при цьому обертався та ще розпилював балончик на військових. Після цього всі особи зникли з поля зору. Свідок на пропозицію слідчого показав на місці де зупинився автомобіль, звідки рухався обвинувачений, напрямок руху обвинуваченого та військових, які йшли за ним, як саме обвинувачений застосовував балончик.  Докази, що наведені вище, узгоджуються між собою, узгоджуються з показаннями потерпілого, свідків, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достатності та достовірності, а також виключають будь-які сумніви щодо вчинення обвинуваченим дій, що ставляться йому у провину.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані вище докази є належними та допустимими, оскільки вони були отримані у порядку, визначеному чинним КПК України.
Інших доказів, які б за своїм змістом мали значення для вирішення кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
У зазначеному кримінальному провадженні дотримано вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вважає безпідставними доводи захисника щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України, у діях ОСОБА_2 , та перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст. 350 на ч.1 ст. 125 КК України, з огляду на наступне.
Так, ч. 2 ст. 350 КК передбачає кримінальну відповідальність за умисне нанесення побоїв або заподіяння легкого чи середньої тяжкості тілесного ушкодження службовій особі або громадянинові, який виконує громадський обов`язок, у зв`язку з їхньою службовою чи громадською діяльністю, а також вчинення таких дій щодо їх близьких.
Основним безпосереднім об`єктом злочину є встановлений порядок виконання службових і громадських обов`язків, а додатковим - здоров`я особи. Потерпілим від злочину, зокрема, є службова особа. Посягання на службову особу пов`язано з її службовою діяльністю.
Статус службової особи в законодавстві і теорії кримінального права пов`язаний з виконанням однієї із трьох функцій: представника влади, виконання організаційно- розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. 
Разом з тим, особа, в розумінні ч. 2 ст. 350 КК, має статус службової особи не у зв`язку з наявними у неї повноваженнями взагалі, а наявність чи відсутність такого статусу визначається щодо конкретних вчинюваних нею дій (діяльності) та мотивами дій, які вчиняються стосовно неї.
Так, згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 30.08.2024 №267, лейтенант ОСОБА_6 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, призначений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 серпня 2024 року №1199, на посаду офіцера ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 серпня 2024 року зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення і вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою, а отже є представником влади - службовою особою, наділеною спеціальними повноваженнями відповідно до своїх функціональних обов`язків.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, а саме офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 , на лейтенанта ОСОБА_6 розповсюджується дія Статутів Збройних Сил України.
Відповідно до статтві 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (про проведення оповіщення) від 15.10.2024 за №145, призначено склад груп оповіщення, зокрема у складі групи №2 старшим групи призначений Офіцер ІНФОРМАЦІЯ_5 , лейтенант ОСОБА_6 , двоє військовослужбовців та один поліцейський) (том 1, а.к.п. 90).
Згідно з витягом з наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15.10.2024 №589, ОСОБА_6 , офіцер ІНФОРМАЦІЯ_2 , включений до складу представників ІНФОРМАЦІЯ_3 , які наділені спеціальними повноваженнями щодо проведення перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років та вручення повістки військовозобов`язаним.
16 жовтня 2024 року, близько 09 години 30 хвилин, ОСОБА_6 разом з військовослужбовцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , здійснив виїзд для проведення заходів щодо оповіщення громадян та, перебуваючи по вулиці Гімназійна, поблизу будинку №12, у місті Мена Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_6 висловив законну вимогу ОСОБА_2 про надання військово-облікового документа для перевірки.
Під час виконання зазначених обов`язків ОСОБА_6 перебував при виконанні службових функцій і здійснював повноваження представника влади.
Проте, ОСОБА_2 , достовірно знаючи, що перед ним знаходиться військовослужбовець, який здійснює функції представника влади та виконує службові обов`язки, ігноруючи його законну вимогу надати військово-обліковий документ, з метою припинення його службової діяльності, застосував у напрямку обличчя ОСОБА_6 газовий балончик, що має сльозогінну і дратівливу дію «Терен 4», чим спричинив легкі тілесні ушкодження.
Спонукальний мотив застосування газового балончика до ОСОБА_6 був безпосередньо пов`язаний з його конкретною нормативно визначеною службовою діяльністю.
Так, ОСОБА_2 під час судового розгляду зазначив, що він розумів, що перед ним знаходяться працівники ТЦК і пропонують йому надати для перевірки військово-облікові документи, а тому, на думку суду, саме з метою невиконання законної вимоги надати військово-обліковий документ, застосував у напрямку обличчя ОСОБА_6 газовий балончик, що має сльозогінну і дратівливу дію «Терен 4».
Доводи сторони захисту про те, що до вчинення таких дій обвинуваченого спонукали неправомірні дії працівників ТЦК, а саме чинення перешкод у русі, незаконне затримання та завдання тілесних ушкоджень, суд не бере до уваги, оскільки згідно з дослідженими доказами у справі, судом не встановлено будь-яких неправомірних дій з боку працівників ТЦК по відношенню до ОСОБА_2 , які б передували застосуванню ним балончика «Терен-4» сльозогінної та дратівливої дії.
Що стосується затримання ОСОБА_2 та доставка до відділу ТЦК, то слід зауважити, що такі дії були пов`язані з опором, який чинив обвинувачений, а щодо законності дій працівників ТЦК при його затриманні та завдання йому тілесних ушкоджень, то з даного приводу проводиться перевірка в рамках іншого кримінального провадження.
Злочин же, передбачений ч. 2 ст. 350 КК України, є закінченим з моменту заподіяння відповідної шкоди здоров`ю потерпілої особи.
Вказаними діями ОСОБА_2 заподіяв шкоду здоров`ю службовій особі – ОСОБА_6 у зв`язку з виконанням останнім службового обов`язку, а також порушив нормальну діяльність органу військового управління – ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо проведення заходів з оповіщення військовозобов`язаних, які підлягають призову на військову службу за мобілізацією, та проведення перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років та вручення повістки військовозобов`язаним.
В цьому кримінальному провадженні стороною обвинувачення надано докази того, що нанесення тілесного ушкодження, було саме спрямовано на протидію виконанню службових повноважень потерпілим.
Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 350 КК підтверджується доказами наданими стороною обвинувачення, підстав для зміни правової кваліфікації його дій, шляхом перекваліфікації на ч. 1 ст. 125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, суд не вбачає.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Згідно з обвинувальним актом, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Перевіряючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18), згідно з якою щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. 
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі № 759/7784/15-к у своєму рішенні від 22 березня 2018 року роз`яснив, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Таким чином, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, надав правдиві показання про обставини його вчинення, негативно оцінив свої дії та запевнив, що такого більше не повториться, вибачився перед потерпілим, щиро жалкує про вчинене, а тому суд вважає необхідним при призначенні покарання врахувати обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття. 
Обставин, які обтяжують покарання, обвинуваченому не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Санкція ч.2 ст. 350 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненного кримінального правопорушення.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином, раніше несудимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря–психіатра, працевлаштувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання зарекомендував себе добре. 
Згідно з досудовою доповіддю від 28 січня 2025 року, підготовленою Корюківським районним сектором №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області, про обвинуваченого ОСОБА_2 , надано висновок про середній ризик вчинення ним повторного правопорушення та про можливість виправлення без ізоляції від суспільства. 
Під час судового розгляду справи обвинувачений попросив вибачення у потерпілого, запевнив суд, що таких дій більше вчиняти не буде.
Суд зауважує, що позиція потерпілої сторони може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак це не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, зокрема щодо призначення покарання.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові ККС у складі ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619км22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Призначення особі, визнаній винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відповідного покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, відноситься до дискреційних повноважень суду.
Судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року), який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Так, у даному випадку суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , та в якому хоча він і визнав свою вину, проте його діями завдано шкоду здоров`ю службовій особі у зв`язку з виконанням службового обов`язку, який в даному випадку полягав у перевірці військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років та вручення повістки військовозобов`язаним, що є створенням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді ослаблення обороноздатності та підриву боєготовності Збройних Сил України при відсічі збройної агресії рф проти України.
Такі дії обвинуваченого, на думку суду, не лише підривають патріотичний дух в захисті Вітчизни, а й створюють хибне уявлення про можливість ухилення від громадянського обов`язку в найважчі для обороноздатності та суверенітету країни дні, а відтак, саме домірним покаранням буде покарання у виді позбавлення волі.
Проте, враховуючи особу обвинуваченого – його вік, матеріальний та сімейний стан, соціальні зв`язки та схильності, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його вчинення, відношення обвинуваченого до вчиненого і його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також з урахуванням другорядної ролі кари, як мети покарання, а також використовуючи дискреційні повноваження, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_2 без відбування покарання у виді позбавлення волі та звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України та покладанням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.
Суд зауважує, що вид і міра призначеного ОСОБА_2 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є домірними вчиненому злочину й перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами його скоєння та особою обвинуваченого.
Застосування до ОСОБА_2 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у цьому випадку відповідає принципам законності та справедливості, а тому звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з установленням іспитового строку є достатнім і необхідним для виправлення останнього без відбування реального покарання.
На думку суду, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Мотиви ухвалення рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Під час досудового розслідування та судового розгляду заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи до ОСОБА_2 не застосовувались, а тому суд також вважає можливим не застосовувати запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Мотиви ухвалення рішення щодо цивільного позову.
У даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлений.
Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів і документів, щодо процесуальних витрат.
Речові докази: балончик «Терен-4», який переданий до камери зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області – знищити.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись статтями 373-374 КПК України, суд - 
У Х В А Л И В:
 
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 350 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (трьох) років.
На підставі статті 75 КК України, звільнити  ОСОБА_2  від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: балончик «Терен-4», який переданий до камери зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області – знищити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги – після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1