Справа № 513/1679/25 
Провадження № 2/513/358/26 

Саратський районний суд Одеської області

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Рязанової К.Ю., при секретарі судового засідання Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 513/1679/25, за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Арабаджи Ірина Михайлівна, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального Міністерства юстиції України, -
у с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Арабаджи Ірина Михайлівна, звернулася до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 21503,49 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 грудня 2012 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві між було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що було складено актовий запис №1598. У шлюбі в подружжя народилася дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26 березня 2015 року заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області у справі №513/184/15-ц шлюб укладений між позивачкою та відповідачем було розірвано, а після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище – « ОСОБА_5 ». 03 вересня 2020 року ОСОБА_3 , укладено шлюб із ОСОБА_6 , та змінено своє прізвище на « ОСОБА_7 ». Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, малолітня дитина – ОСОБА_4 , проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні, проте участі у вихованні дитини батько – не приймає. 26 травня 2015 року Саратським районним судом Одеської області було винесено рішення у справі №513/376/15-ц, яке набрало законної сили 13 липня 2015 року, яким вирішено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 800 (вісімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 31 березня 2015 року і до повноліття сина ОСОБА_8 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, з індексацією відповідно до закону, або до зміни матеріального становища сторін. 14 липня 2015 року на виконання вищезазначеного рішення позивачу було видано виконавчий лист у справі №513/376/15-ц, з яким остання 19 листопада 2024 року звернулась до Солом`янського ВДВС у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (надалі – Відділ ДВС) за відповідним місцем реєстрації проживання ОСОБА_2 . Вже, 21 січня 2025 року, старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлакою Русланом Володимировичем, відкрито виконавче провадження №76775622 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 800,00 гривень, щомісячно, починаючи з 31 березня 2015 року і до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, з індексацією відповідно до закону, або до зміни матеріального становища сторін. Згодом, 25 вересня 2025 року, старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляшенко Анастасією Олександрівною, винесено Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №76775622. 24 жовтня 2025 року, старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляшенко Анастасією Олександрівною, винесено Постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №76775622. Також, 01 грудня 2025 року, старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляшенко А.О., винесено Постанову про арешт майна боржника; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у виконавчому провадженні №76775622. В свою чергу, 01 грудня 2025 року старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляшенко Анастасією Олександрівною внесено відомості про ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників. Станом на час подання позову до суду відповідачем було здійснено лише дві аліментні виплати у жовтні 2025 року у розмірі – 1931 гривня та у листопаді 2025 року у розмірі – 2000 гривень на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки жодні обмеження, які проведені державним виконавцем ВДВС, стосовно ОСОБА_2 не надали жодного ефективного результату. Також, в позові вказано, що відповідач тривалий час офіційно не працює і будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4 – не надає та не приймає жодної участі у вихованні (як особистої, так і фінансової). Внаслідок невиконання відповідачем рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 травня 2015 року, за ним утворилася заборгованість по виконавчому провадженню за №76775622 від 01 грудня 2025 року з виплати аліментів на утримання малолітньої дитини за період з 31 березня 2015 року по 15 грудня 2025 року, тобто в розмірі 144 471,31 гривень. 
З посиланням на вищевикладене позивач просить стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 21503,49 гривень по виконавчому провадженню №76775622.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С. від 18 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.
22 січня 2026 року від представника позивача – адвокат Арабаджи І.М., через систему «Електронний суд», подано клопотання про долучення до матеріалів справи квитанції про відправку від 12 грудня 2025 року та опис (форма 107) відправлення, а саме судової повістки від 20 січня 2026 року та опис (форма 107) відправлення, а саме судової повістки про виклик до суду в якості відповідача, ОСОБА_2 , по цивільній справі №513/1679/25 за позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, призначене на 26 лютого 2026 року об 10:00 годині.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 206/0/15-26 від 12 лютого 2026 року суддя ОСОБА_9 звільнена з посади судді Саратського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Розпорядженням керівника апарату Саратського районного суду Одеської області №54/26 від 17 лютого 2026 року справу передано на повторний автоматизований розподіл справ.
Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу перерозподілено судді Саратського районного суду Одеської області Рязановій К.Ю.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області Рязанової К.Ю., прийняти до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального Міністерства юстиції України та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 
05 червня 2026 року через систему «Електронний суд» від адвоката Арабаджи І.М., надійшло клопотання про долучення доказів, яким остання просить долучити до матеріалів цивільної справи № 513/1679/25, квитанцію про відправку від 03 червня 2026 року та опис (форма 107) відправлення, а саме судової повістки про виклик до суду в якості відповідача, ОСОБА_2 , по цивільній справі №513/1679/25 за позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, призначене на 09 червня 2026 року о 09:30.
Позивач та її представник – адвокат Арабаджи І.М., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання – не з`явилися. 02 червня 2026 року від представника позивача – адвоката Арабаджи І.М., надійшла заява, в якій остання просить розглянути справу без їх участі, позов підтримала та просила позовні вимоги задовільнити в повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про судове засідання. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10 зворотній бік).
25 травня 2015 року Саратським районним судом Одеської області, видано виконавчий лист (справа № 513/376/15-ц; провадження № 2/513/234/15) про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11 зворотній бік -12).
Також, в матеріалах справи наявне свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 03 вересня 2020 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис №1935 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . Прізвище дружин після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с. 11).
21 січня 2025 року, старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлакою Русланом Володимировичем, відкрите виконавче провадження №76775622 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 800 (вісімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 31 березня 2015 року і до повноліття сина ОСОБА_8 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, з індексацією відповідно до закону, або до зміни матеріального становища сторін, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 січня 2025 року (а.с.12 зворотній бік-13).
Також, в матеріалах справи наявна Постанова старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляшенко Анастасії Олександрівни, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №76775622, якої визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в загальній сумі 319,00 гривень та копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження (а.с. 13 зворотній бік - 14).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №76775622 від 24 жовтня 2025 року, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриття після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 144873,31 гривень (а.с. зворотній бік 14-15).
Також, в судовому засіданні досліджено копію Постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №76775622 від 01 грудня 2025 року, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 144873,31 гривень (а.с. зворотній бік 15-16).
Згідно копії Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні №76775622 від 01 грудня 2025 року, старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляшенко А.О., встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа виданого 25 травня 2015 року Саратським районним судом Одеської області у справі № 513/376/15-ц (а.с. зворотній бік 16-17).
Наявною в матеріалах справи копії Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні №76775622, старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляшенко А.О., встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа виданого 25 травня 2015 року Саратським районним судом Одеської області у справі № 513/376/15-ц (а.с. зворотній бік 17-18).
Копіює постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання у виконавчому провадженні №76775622 від 01 грудня 2025 року, встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа виданого 25 травня 2015 року Саратським районним судом Одеської області у справі № 513/376/15-ц (а.с. зворотній бік 18-19).
Згідно копії постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у виконавчому провадженні №76775622 від 01 грудня 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа виданого 25 травня 2015 року Саратським районним судом Одеської області у справі № 513/376/15-ц (а.с. зворотній бік 19-20).
Згідно, наявної в матеріалах справи копії повідомлення старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ляшенко Анастасією Олександрівною від 01 грудня 2025 року, станом на 01 грудня 2025 року у ОСОБА_2 , наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку за період з 31 березня 2015 року по 01 грудня 2054 року, становить 144873,31 гривень, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці. Згідно чого і внесено відомості про ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників (а.с. 20 зворотній бік аркушу).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП №76775622 борг станом на 01 грудня 2025 року становить 144873,31 грн (а.с. 21).
Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП №76775622 сплата/стягнення боржником аліментів розпочалася з березня 2015 року, а саме: з березня 2015 року. Згідно зазначеного розрахунку боржником – ОСОБА_2 було двічі здійснено перерахування коштів на рахунок погашення заборгованості за аліментами, а саме у жовтні 2025 року – 1931 гривня, також у листопаді 2025 року у розмірі – 2000 гривень.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
При цьому, відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 03 квітня 2019 року, справа №333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені – 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня – за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені – 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені – 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Зазначені висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), у зв`язку із чим відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Крім того, при обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, а також щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», що міститься у частині першій статті 196 СК України.
Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.
Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Розрахунок неустойки (пені) за заборгованістю по сплаті аліментів проводиться відповідно до вимог ст. 196 СК України та з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №333/6020/16 (постанова від 03 квтіня 2019 року) за формулою у разі повної несплати аліментів: p = A * В * 1%, де 
p – загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обчислюється позивачем на момент подачі позову; 
А – нарахована сума аліментів за місяць; 
В – кількість днів прострочення сплати суми аліментів за місяць.
Наведений у позві розрахунок неустойки згідно із розрахунку заборгованості від 01 грудня 2025 року за період з 01 січня 2022 року по 15 грудня 2025 року (за останні три роки), розраховано за наступними періодами: 
За період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року: сума, на яку нараховується пеня становить 1309 гривень; кількість днів прострочення – 181 день; пеню розраховано за такою формулою, як 1309 гривень * 181 день * 1% = 2369 гривень 29 копійок. 
За період з 01 липня 2022 року по 30 листопада 2022 року: сума, на яку нараховується пеня: 1372 гривні; кількість днів прострочення: 153 дні; розрахунок пені: 1372 гривень * 153 дні * 1% = 2099 гривень 16 копійок. 
За період з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2023 року: сума, на яку нараховується пеня: 1416 гривень 50 копійок; кількість днів прострочення: 396 днів; розрахунок пені: 1416,50 гривень * 396 днів * 1% = 5609 гривень 34 копійок. 
За період з 01 січня 2024 року по 15 грудня 2025 року: сума, на яку нараховується пеня: 1598 гривень; кількість днів прострочення: 715 днів; розрахунок пені: 1598 гривень * 715 днів * 1% = 11425 гривень 70 копійок.
За дослідженими в залі судового засідання розрахунками, а саме за період з 01 січня 2022 року по 15 грудня 2025 року (на момент подання позовної заяви до суду), неустойка (пеня) по заборгованості за несплаченими аліментами ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено за 1445 днів прострочення.
Таким чином, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідача на утримання сина, ОСОБА_4 становить: 21503,49 гривні.
Отже сукупний розмір пені за період з 01 січня 2024 року по 15 грудня 2025 року складає 21503,49 грн.
При цьому, відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, зазначений розрахунок будь-яким належним та допустимим доказом не спростовував, як і не спростував розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, на підставі якого здійснено розрахунок пені.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини, які нараховано на підставі виконавчого листа за рішенням Саратського районного суду Одеської області (справа № 513/376/15-ц; провадження № 2/513/234/15) про стягнення аліментів – не сплачував. Заборгованість за період з 26 травня 2015 року по 01 грудня 2025 року у розмірі 144 471,31 грн не погасив. Станом на час розгляду справи матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості за вказаний період у вказаному розмірі.
Окрім цього, судом при ухваленні рішення враховано те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є працездатною особою. Також, відповідачем по справі не надано суду доказів того, що він має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, про перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, про наявність хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини. Також, матеріали справи не містять відомостей того, що відповідач – ОСОБА_2 , зареєстрований як фізична особа-підприємець.
У постанові в справі № 362/4462/16-ц (провадження № 61-10968св19) від 20 липня 2020 року Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Всупереч зазначеним вище вимогам відповідач не надав жодного доказу на спростування наявності своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для звільнення його від обов`язку зі сплати неустойки (пені).
Посилання сторони відповідача на постанову Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23 є безпідставними, оскільки на відміну від обставин справи, що розглядається, у справі № 761/893/23 Верховний Суд дійшов висновку про відсутність вини у виникненні заборгованості, на тій підставі, що отримувач аліментів склала нотаріально посвідчену заяву про те, що вона не має та не буде мати по відношенню до платника аліментів будь-яких майнових зобов`язань. Натомість у справі, що розглядається, такої заяви отримувач аліментів не складала, тому зазначений висновок Верховного Суду є нерелевантним щодо цієї справи.
Суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки на підставі ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, оскільки наявність обставин, передбачених цією нормою права відповідачем не доведена.
З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та стягує з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 січня 2022 року по 15 грудня 2025 у розмірі 21503,49 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає, що оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на суд стягує з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Згідно ч.3, 8 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу, однак мають бути обґрунтованими.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
За результатами розгляду даної цивільної справи представником відповідача – адвокатом Арабаджи Іриною Михайлівною, заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн.
На підтвердження факту надання правничої допомоги, надано представником докази про надання професійної правничої допомоги, а саме: завірену копію Додаткової Угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №15/10 від 15 жовтня 2025 року; ордер на надання правової допомоги; завірену копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; завірену копію посвідчення адвоката України.
Разом з тим, згідно завіреної копії платіжної інструкції №1.376285217.1 від 29 жовтня 2025 року, позивачем Пузєєвою Л.Ю., перераховано на рахунок Адвокатського бюро «АРАБАДЖИ ИРИНЫ» 13000,00 гривень, із призначенням платежу – «оплата юридичних послуг за договором 315/10 от 15.».
Враховуючи факт задоволення позовних вимог в повному обсязі, співмірності та обґрунтованості розміру правничої допомоги, з урахуванням складності даної справи реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, та враховуючи те, що адвокат Арабаджи І.М., приймала участь у судових засіданнях та вживала усіх належних заходів щодо повідомленні відповідача про хід справи, шляхом надсилання повідомлень про судові засідання, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, що буде справедливим та реальним до участі адвоката відповідача у даній справі та надання відповідних послуг.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Арабаджи Ірина Михайлівна, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального Міністерства юстиції України – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, за період з 01 січня 2022 року по 15 грудня 2025 року, на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі 21503 (двадцять одна тисяча п`ятсот три) гривні 49 (сорок дев`ять) копійок по виконавчому провадженню №76775622.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом Одеської області за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 09 листопада 2020 року, орган, що видав: 5115, РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 (Адвокатське Бюро «АБ Арабаджи Ірини»).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2026 року. 

Суддя К. Ю. Рязанова