Справа № 390/133/20
Провадження № 2/761/128/2025

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Юзькової О.Л.,
при секретарі Кочур Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з даним позовом, зважаючи на наступне. 01.09.2011 автомобіль ВАЗ 21104, який належав позивачу, зіткнувся з вантажним автомобілем Mersedes-Benz ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Автомобіль ВАЗ 21104 зазнав конструктивної загибелі і був фактично знищений. 20.02.2012 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області винесено вирок, яким ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі 5 років, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки. Цим же вироком присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 50 336,68 та моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн. Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби від 26.03.2012 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області 15.03.2012 № 1-270. У власності ОСОБА_2 знаходились вантажні автомобілі та причепи, працював в ТОВ «Монконт» та отримував заробітну плату. В 2013 транспортні засоби, належні боржнику, були затримані на території Дніпропетровської області, а тому ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві направили виконавчий лист Кіровоградського районного суду Кіровоградської області до відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. На день подачі позову транспорт, на який було накладено арешт відсутній, зберігач транспортного засобу відсутній, за таких обставин було порушено кримінальне провадження. Протягом 2012-2019 позивач вела переписку з державними органами влади, - ДВС України, Генеральною прокуратурою, Міністерством юстиції. Було подано велику кількість скарг на дії державних виконавців щодо виконання судового рішення. 29.05.2017 старшим державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровської області Логвіненко Т.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу де зазначено, що транспорт боржника не розшукано та іншого майна на яке може бути накладено стягнення не виявлено. 08.07.2018 направлено заяву до Шевченківського районного ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві про примусове виконання виконавчого листа № 1-270/2011 від 15.03.2012. Листом від 10.09.2028 позивача повідомлено, що державним виконавцем відділу винено постанову про відкриття виконавчого провадження. Лист позивача від 05.12.2018 до відділу виконавчої служби щодо повідомлення про хід виконання виконавчого листа залишився без відповіді. 03.01.2019 державним виконавцем Борисюком Р.А. повторно винесено постанову про розшук майна боржника та 21.01.2019 постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим, як свідчить відповідь Національної поліції України від 17.09.2019 - державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Борисюком Р.А. постанов про розшук майна боржника та про арешт майна боржника в електронному вигляді, відповідно до наказу МВС та Мінюсту від 30.01.2018 № 64/261/5 не направлялась. Між тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_2 є нерухоме майно на яке накладено арешт. Разом з тим, звернення стягнення на майно не відбулось, внаслідок чого не було виконано судове рішення, всі можливі та необхідні засоби для його виконання, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» задіяні не були. Внаслідок неправомірних дій Державної виконавчої служби в особі державних виконавців, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях щодо довготривалого (7 років) невиконання судового рішення. Протягом 7 років позивач зверталась до адвокатів, юристів для здійснення захисту своїх прав, була змушена писати численні скарги в різні інстанції. Всі ці обставини негативно вплинули на позивача, її звичайний ритм життя, що позначилось на загальному психологічному та фізичному стані та призвело до душевних страждань, погіршення стану здоров`я та послідуюче лікування. В даному випадку в результаті бездіяльності державних виконавців Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ вбачається, що прийняті національною владою заходи були неадекватними та недостатніми, і держава не звільняється від відповідальності за несплату боргів за виконавчим листом «приватним боржником». Також позивач зазначає, що внаслідок неправомірної бездіяльності державних виконавців стягувач не отримав кошти у сумі 52 336,68 грн. на виконання рішення суду, що є матеріальною шкодою. За таких обставин позивач просить суд стягнути з Держави в особі Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України на її користь заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 52 336,68 грн.; стягнути з Держави в особі Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України на її користь заподіяну моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн.
Ухвалою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31.01.2020 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю.
Провадження у справі відкрито 27.03.2020, відповідно до положень ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подав відзив на позов де зазначив наступне. При виконанні виконавчого документу, виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача певних сум протягом всього часу проведення виконавчого провадження забезпечувалось сторонам виконання положень ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та проводились виконавчі дії згідно з вимогами чинного законодавства України. Підстави для задоволенні позову відсутні.
Представник Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) також подано відзив на позов. Вказує на те, що у матеріалах справи відсутні докази завдання відповідачем матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 . При здійсненні виконавчого провадження накладався арешт на майно та кошти боржника. Встановлено, що ОСОБА_2 не зареєстроване нерухоме майно. Виявлені кошти боржника у розмірі 1263,54 грн., направлено запит щодо реєстрації за боржником транспортних засобів. Також з`ясовано, що інформація щодо джерел доходів ОСОБА_2 відсутня. Державний виконавець до дисциплінарної відповідальності не притягувався, його дії не визнавались неправомірними. Позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань , спричинених відповідачем, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві та наслідками, зазначеними у позову. Просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач просила розглянути справу за її відсутності. Зазначила у відповідному клопотанні, що 17.03.2021 Шевченківський відділ державної виконавчої служби стягнув на її користь з боржника суму у розмірі 52 336,68 грн., просила залишити в прохальній частині позовної заяви п. 3 в силі, а саме стягнути з Держави в особі відповідних відділів державної виконавчої служби заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
Представник Нікопольського відділу Державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області просив розглядати справу за його відсутності, відмовити в позові з підстав викладених у відзиві.
Представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, про день та час його проведення повідомлялись належним чином.
Дослідивши надані докази, та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновків, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Встановлено, і не заперечується сторонами, що 20.02.2012 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області постановлено вирок, яким ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. ст. 75,76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 та зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_2 , серед іншого, на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 50 336,68 грн. та моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн.
Як свідчать матеріали справи, а саме свідоцтво про зміну імені видане 22.07.2017 Знам`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_4 змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
На виконання вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сум матеріальної та моральної шкоди 15.03.2012 видано виконавчі листи та державним виконавцем Шевченківської державної виконавчої служби Шкарпітко В.А. 26.03.2012 відкрито виконавчі провадження з примусового виконання рішення суду.
13.08.2012, як вбачається з відповіді Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.07.2015 № Н-1830 на звернення позивача, 13.08.20123 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження
03.09.2014 державним виконавцем підготовлено та направлено постанову про призначення експертизи у виконавчому провадженні для оцінки майна боржника Mersedes-Benz ATEGO 1828 д.н.з. НОМЕР_2 , Mersedes-Benz 12.28 ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_3 та причіп бортовий - C KOGEL AN24 д.н.з. НОМЕР_4 , DAF модель FT XF д.н.з. НОМЕР_5 та напівпричіп ROBUSTER д.н.з. НОМЕР_6 .
24.12.2014 до Відділу надійшов висновок з належної оцінки майна - колісних транспортних засобів, загальна вартість майна 1 143 743,00 грн.,
22.04.2015 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10. Ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».
В постанові зазначено, що вжитими державним виконавцем заходами розшуку майна боржника встановлено, що на виконання доручення ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відділом ДВС Нікопольського МРУЮ проведено опис транспортних засобів : Mersedes-Benz ATEGO 1828 д.н.з. НОМЕР_2 , Mersedes-Benz 12.28 ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_3 та причіп бортовий - C KOGEL AN24 д.н.з. НОМЕР_4 , DAF модель FT XF д.н.з. НОМЕР_5 та напівпричіп ROBUSTER д.н.з. НОМЕР_6 .
Зазначені транспортні засоби передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В акті опису зазначено, що транспортні засоби будуть зберігатись за адресою: м. Нікополь, вул. Лісова, 1. Також зазначено, що боржнику право користування не обмежено. Вимоги державного виконавця направлені на адресу ОСОБА_7 , щодо надання транспортного засобу залишилася без реагування. Враховуючи вищенаведене , виконавчий документ направляється за належністю. Стягнення не проводилися.
07.05.2015 ОСОБА_8 , старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції винесено постанови про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого листа, виданого Кіровоградським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 50 336,68 грн. та моральної шкоди у розмірі у сумі 2000,00 грн.
09.07.2015 винесено постанову про розшук майна боржника - трансторних засобів Mersedes-Benz ATEGO 1828 д.н.з. НОМЕР_2 , Mersedes-Benz 12.28 ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_3 та причіп бортовий - C KOGEL AN24 д.н.з. НОМЕР_4 , DAF модель FT XF д.н.з. НОМЕР_5 та напівпричіп ROBUSTER д.н.з. НОМЕР_6 , які належать на праві власності ОСОБА_2 
03.09.2015 до Нікопольського (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області надійшло подання державного виконавця Логвіненко Т.М. про те, що гр. ОСОБА_7 приховує описане майно. Вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015040340003410, за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.
29.05.2017 старшим державним виконавчцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області Логвіненко Т.М. в порядку п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із тим, що транспорт боржника не розшукано протягом року, іншого майна на яке можливо звернути стягнення не виявлено.
08.07.2018 позивачем направлено заяву до Шевченківського районного ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві про примусове виконання виконавчого листа № 1-270/2011 виданого Кіровоградськім районним судом Кіровоградської області.
Листом від 10.09.2018 заявника повідомлено про відкриття виконавчого провадження.
Як вбачається з доказів наданих представником Шевченківського відділу державнрї виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження на примусове виконання виконавчого листа № 1-270/2011 виданого Кіровоградськім районним судом Кіровоградської області від 15.03.2012 закінчено 18.03.2021 у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.
Дана обставина не заперечується і позивачем ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.09.2013 у справі № 6-48цс 13- при відшкодуванні моральної шкоди завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення законодавства про моральну шкоду , а саме ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23,1167,1173 ЦК України.
За приписами ч.ч. 1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В свою чергу за ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Так, невиконання судового рішення продовж тривалого часу є порушенням права на справедливий суд.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 350/1325/17-ц, постанова від 19.09.2018.
Виконання судового рішення - сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, про це зазначено в рішенні ЄСПЛ від 29.06.2004 у справі «Войтенко проти України» і вказано, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу № 1.
У п. 38 рішення ЄСПЛ у справі «Кунашко проти Росії» від 17.12.2009 вказана, що у разі, коли винесено рішення проти приватного відповідача, на державу покладається позитивний обов`язок, який полягає у тому, щоб громадянам було надано юридичний арсенал, що дозволяє їм отримати присуджені судами суми від їх боржників, які наполегливо ухиляються від оплати боргів. Влада повинна забезпечувати розумно доступні заходи на допомогу кредиторам.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини - право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь - якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення Іммобільяре Сафі проти Італії від 28.07.1999 р., рішення Горсбі проти Греції від 19.03.1997 р.).
Також Європейський вказує, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя . Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають сенс (рішення Горсбі проти Греції від 19.03.1997 р.).
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень - так визначено ст. 56 Конституції України.
Так, як було встановлено під час розгляду справи, примусове виконання рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області про стягнення з боржника сум на користь ОСОБА_1 тривало 9 років.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що дії державних виконавців при примусовому виконанні вищевказаного рішення в повній мірі відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», були адекватними та достатніми і дають змогу прийти до висновку про бездіяльність державних виконавців.
Як свідчать матеріали справи, позивач протягом багатьох років зверталась в численні інстанції (ДВС України, Генеральної прокуратури, Міністерства юстиції) зі скаргами для захисту своїх прав задля виконання рішення суду, що як вказує ОСОБА_1 , негативно вплинуло на звичний ритм життя, позначилась на загальному психологічному та фізичному стані.
За встановлених обставин, суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення їй моральної шкоди довготривалим невиконанням рішення, а отже держава не звільняється від відповідальності за несплату боргів за виконавчим листом.
У п. 5 своєї постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Такий висновок зроблено Верховним Судом у складі суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.12.2018 р. у справі № 640/14909/16-ц.
Так, визначаючи розмір моральної шкоди ОСОБА_1 з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих відносинах, часу та зусиль, що знадобились позивачеві для відновлення для відновлення попереднього стану, суд вважає достатньою компенсацією суму у розмірі 10 000,00 грн.
Щодо вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди, необхідно вказати, що зважаючи на заяву ОСОБА_1 скеровану в адресу суду, а саме залишити в прохальній частині позовної заяви п. 3 - стягнення на її користь моральної шкоди та прохання розглянути справу за її відсутності, суд вважає за можливе розцінити вказану заяву позивача, як зменшення розміру позовних вимог, беручи до уваги положення ст. 13 ЦПК України які визначають дизпозитивність судового процесу.
Щодо способу стягнення зазначеної компенсації на користь позивача необхідно вказати наступне.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.06.2022 р. у справі № 607/4341/20 вказав наступне.
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23,1167,1173 ЦК України, суд - 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення . 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: