Справа № 466/7229/22 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В. 
Провадження № 22-ц/811/4191/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О.
з участю: представника ПП «Роллінг» - Снігур Г.М., 
представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
представника ОСББ «Лінкольн-57» - Швець Р.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного підприємства «Роллінг» – Снігур Галини Михайлівни на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2025 року, –

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2022 року Приватне підприємство «Роллінг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном.
Крім того, 19 вересня 2022 року Приватне підприємства «Роллінг» звернулося до суду з позовами до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ПП «Роллінг» є власником нежитлового приміщення площею 367 кв.м у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 . Над його приміщенням розташовані квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , що належать відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які самовільно облаштували дверний прохід на дах нежитлового приміщення, зону відпочинку та допоміжні прибудови, що призводить до руйнування даху та залиття приміщення позивача. На вимогу повернути приміщення у попередній стан відповідачі не відреагували. З наведених підстав просить:
зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати самочинний дверний пройом з квартири АДРЕСА_5 з виходом на дах нежитлового приміщення. площею 367.0 кв.м. по АДРЕСА_1 та зобов?язати повернути квартиру АДРЕСА_5 в попередній стан відповідно до технічної документації будинку АДРЕСА_1 ;
зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати самочинний дверний пройом з квартири АДРЕСА_6 з виходом на дах нежитлового примішення площею 367.0 кв.м. по АДРЕСА_1 та зобов?язати повернути квартиру АДРЕСА_6 в попередні стан відповідно до технічної документації будинку АДРЕСА_1 ;
зобов?язати ОСОБА_4 демонтувати самочинний дверний пройом з квартири АДРЕСА_7 з виходом на дах нежитлового приміщення, площею 367.0 кв.м. по АДРЕСА_1 та зобов?язати привести квартиру АДРЕСА_7 в попередні стан відповідно до технічної документації будинку АДРЕСА_1 ;
витрати покласти солідарно на відповідачів.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 09.07.2025 року прийнято заяву ПП «Роллінг» про відмову в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог до ОСОБА_3 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2025 року повністю відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства «Роллінг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради, ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСББ «Лінкольн-57» про усунення перешкод в користуванні майном, у зв`язку з їх недоведеністю.
Рішення суду оскаржила представник Приватного підприємства «Роллінг» – Снігур Галина Михайлівна, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення площею 367,0 кв.м у багатоквартирному будинку АДРЕСА_8 , що має окремий дах. Над його приміщенням розташовані квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , що належать відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які за проектом не мали виходу на дах нежитлового приміщення. Відповідачі самовільно облаштували дверні пройоми з виходом на дах, створюючи перешкоди у користуванні приміщенням позивача та створюючи ризик руйнування даху, його залиття. З відповіді ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 24.02.2023 року №602 вбачається, що у відповідачів відсутня дозвільна документація на облаштування дверних прорізів з квартир АДРЕСА_9 , зміни до поверхового плану будинку не вносилися; за даними Єдиної державної електронної системи дозвільні документи за цими квартирами відсутні; довідка ОКП «Бюро технічної інвентаризації» №3085-з від 23.08.2022 року підтверджує факт самочинного облаштування дверних пройомів з виходом на дах нежитлових приміщень. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПП «Роллінг» - Снігур Г.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ОСББ «Лінкольн-57» Швець Р.Я. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтував недоведеністю ПП «Роллінг» належними та допустимими доказами порушення його прав чи законнх інтересів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
 
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитися у належності особі, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі – наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті, і є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 461/606/18 (провадження № 61-5655св19)). 
 
Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
 
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. 
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Однак власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини друга, четверта, п`ята статті 319 ЦК України).
В статті 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до якого власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно з пунктом 8.14 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» (чинні на час виникнення спірних правовідносин) при проєктуванні реконструкції житлових будинків допускається зміна їх фасадів, яка повинна носити системний характер, єдиний для всього будинку, а також улаштування вхідних груп до вбудованих (прибудованих) приміщень тільки за архітектурно-планувальними завданнями. При проєктуванні реконструкції, капітальних ремонтів і перепланувань окремих квартир заборонено: утеплення і скління існуючих балконів і лоджій; улаштування нових і розширення існуючих балконів і лоджій, їх скління; улаштування нових віконних прорізів і розширення існуючих віконних і балконних прорізів; зміна форм і кольорів віконних рам і балконних дверей.
У пункті 4 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406, передбачено, що до таких робіт відносяться роботи із заміни існуючих заповнень віконних, балконних та дверних блоків.
 
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 910/3372/19, від 13 липня 2022 року у справі № 916/3307/16, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.
На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.
При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. 
Вирішуючи спір суд повинен пересвідчитися у належності особі, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного азконом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі – наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Принципаии цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості т апідставності усіх заявлених вимог, саме на позивач покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13, у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц) викладено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, або реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не довів налженими та допустимими доказами, що його права були порушені відповідачами, з врахуванням чого зробив обґрунтовані висновки про наявність підстав для відмови в позові.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ПП «Роллінг» на праві приватної власності в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 належить вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 367,0 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №308198835 від 25.08.2022р. 
Відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 , що підтверджується Інформацією є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_7 , що підтверджується Інформацією є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Актом обстеження квартири, складеним головою ОСББ «Лінкольн-57» від 24.03.2023 року, у присутності сусідів – свідків, які є співвласниками багатоквартирного будинку, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підтверджується, що дверний отвір, який уможливлював прохід із квартири ОСОБА_1 на дах відповідного нежитлового приміщення ПП «Роллінг», демонтований. Станом на дату складання акту відсутня об`єктивна можливість проходу із квартири ОСОБА_1 на дах нежитлового приміщення, яке належить на праві власності ПП «Роллінг». 
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ПП «Роллінг» на праві приватної власності в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 належить вбудоване нежитлове приміщення, загальною площею 367,0 кв.м., а горищем у багатоквартирному будинку користуються всі мешканці та орендарі будинку.
Звернувшись до суду з позовом, ПП «Роллінг» первинно покликалося на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням та просило усунути перешкоди у користуванні, зобов`язати відповідачів демонтувати самочинний дверний пройом з квартир відповідачів з виходом на дах нежитлового приміщення та зобов`язати повернути квартири в попередній стан відповідно до технічно документації будинку.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач в порядку статті 49 ЦПК України уточнив позовні вимоги, просив суд зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати самочинний дверний пройом з квартири АДРЕСА_5 з виходом на дах нежитлового приміщення площею 367.0 кв.м. по АДРЕСА_1 та зобов?язати повернути квартиру АДРЕСА_5 в попередній стан відповідно до технічної документації будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати самочинний дверний пройом з квартири АДРЕСА_6 з виходом на дах нежитлового примішення площею 367.0 кв.м. по АДРЕСА_1 та зобов?язати повернути квартиру АДРЕСА_6 в попередні стан відповідно до технічної документації будинку АДРЕСА_1 ; зобов?язати ОСОБА_4 демонтувати самочинний дверний пройом з квартири АДРЕСА_7 з виходом на дах нежитлового приміщення, площею 367.0 кв.м. по АДРЕСА_1 та зобов?язати привести квартиру АДРЕСА_7 в попередні стан відповідно до технічної документації будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 09 липня 2025 року прийнято відмову позивача ПП «Роллінг» в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та в цій частині провадження закрито.
Висновок про відмову в позові суд першої інстанції обґрунтував тим, що під час розгляду справи позивачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачами порушені права чи законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту, а також тим, що встановлені під час розгляду справи обставини, якими позивач обгрунтовував позовні вимоги, не доводять порушення прав чи законних інтрересів позивача.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували той факт, що відповідач ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 порушують права чи законні інтреси ПП «Роллінг», чинять перешкоди ПП «Роллінг» у користуванні вбудованим нежитловим приміщенням в багатоквартирному житловому будинку, загальною площею 367,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема дахом цього приміщення. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПП «Роллінг» посилається на те, що внаслідок влаштування дверних пройомів з виходом на дах нежитлового приміщення, належного ПП «Роллінг», здійснюється систематичне руйнування (пошкодження) даху та постійне залиття, що призводить до значних витрат на ремонт, однак на підтвердження вищезазначених обставин, позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем, всупереч вимогам статі 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами порушення прав чи законних інтересів ПП «Роллінг», як самого факту пошкодження, залиття даху над вбудованим нежитловим приміщенням в багатоквартирному житловому будинку, загальною площею 367,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , так і його пошкодження, залиття саме відповідачами. 
Доводи апелянта про незаконний самочинний монтаж допоміжних приміщень та прибудов, самочинне влаштування відповідачами дверних пройомів з виходом на м`яку покрівлю даху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності доказів порушення цим прав, законних інтересів позивача само по собі не свідчить про підставність позовних вимог.
Відсутність дозвільної документації на встановлення прорізів для дверей з квартир відповідачів з виходом на дах нежитлового приміщення, є підставою для перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної документації та вжиття відповідних заходів уповноваженими на це органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування в межах наданої їм компетенції, в тому числі і звернення уповноважених органів в межах наданої компетенції до суду з позовом з цих підстав. 
Колегія суддів вважає, що за недоведеності позивачем належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів самовільним влаштуванням дверних прорізів замість віконних, позовні вимоги ПП «Роллінг» не підлягають до задоволення 
Слід зазначити і те, що долучені позивачем до матеріалів справи копії фотографій відображають елемент будинку із зображенням вікон та дверей, однак не містять інформації про те, до яких квартир будинку вони належать, матеріали справи не містять відповідних актів щодо того, що дверні пройоми з виходом на дах влаштовані саме у квартирах відповідачів. 
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який відмовляючи у позові посилався на відсутність доказів на підтвердження порушення прав чи законних інтересів позивача. 
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України.
З урахуванням наведених норм щодо принципів змагальності судового процесу та обов`язку сторони довести обґрунтованість своїх позовних вимог, колегія суддів вважає, що позивач, реалізувавши на власний розсуд свої права та обов`язки, не довів у сукупності обґрунтованості та підставності пред`явлених позовних вимог, що і мало наслідком відмову суду у задоволенні позову. 
А відтак, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачами прав чи законних інтересів позивача, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Роллінг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради, ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСББ «Лінкольн-57».
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Роллінг» – Снігур Галини Михайлівни – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 25 травня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк