ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
м. Київ

справа №320/57228/24
касаційне провадження № К/990/38901/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року (головуючий суддя - Щавінський В.Р.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Мельничук В.П.; судді: Кузьменко В.В., Собків Я.М.)
у справі № 320/57228/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДК ЛЛІР»
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АДК ЛЛІР» (далі - ТОВ «АДК ЛЛІР», позивач, платник, товариство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просило:
визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 24 липня 2024 року № 68813 про відповідність ТОВ «АДК ЛЛІР» критеріям ризиковості платника податку на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку;
визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 19 серпня 2024 року № 74182 про відповідність ТОВ «АДК ЛЛІР» критеріям ризиковості платника податку на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку;
зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві виключити ТОВ «АДК ЛЛІР» з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, платник зазначив, що оскаржувані рішення є протиправними, необґрунтованими та не містять належних мотивів віднесення товариства до переліку платників податку, які відповідають пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Позивач вказував, що контролюючий орган не розкрив суті та характеру податкової інформації, яка стала підставою для прийняття рішень, не навів належного зв`язку між відповідними операціями та ризиковістю саме позивача, а також не надав оцінки документам і поясненням, поданим товариством для підтвердження невідповідності критеріям ризиковості.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 25 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року, позов задовольнив.
Приймаючи такі рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що контролюючий орган не довів наявності достатніх правових і фактичних підстав для віднесення ТОВ «АДК ЛЛІР» до платників податку, які відповідають пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Суди зазначили, що хоча у рішенні від 19 серпня 2024 року № 74182 контролюючий орган навів коди податкової інформації 11, 12 та 13 і окремі реквізити операцій, однак не обґрунтував, чому саме ці обставини свідчать про ризиковість позивача, не розкрив належного зв`язку між відповідними операціями та ризиковістю діяльності товариства, а також не навів мотивів неврахування поданих платником пояснень і документів. Суди також урахували, що позивач надав документи щодо придбання, постачання, транспортування, зберігання, навантаження та розвантаження продукції, складські документи, розрахункові документи і банківські виписки, а також документи щодо наявності складських приміщень, транспортних засобів, складської техніки та працівників. За таких обставин суди дійшли висновку про формальний характер прийнятих податковим органом рішень, їх невідповідність вимогам обґрунтованості індивідуального акта та наявність підстав для зобов`язання відповідача виключити товариство з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року і направити справу № 320/57228/24 до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Мотивуючи касаційну скаргу, податковий орган зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, оскільки не з`ясували всіх обставин справи, не надали належної оцінки податковій інформації та помилково дійшли висновку про протиправність рішень комісії регіонального рівня. Відповідач вказує, що рішення від 24 липня 2024 року № 68813 та від 19 серпня 2024 року № 74182 були прийняті у зв`язку з виявленням обставин та отриманням податкової інформації контролюючим органом у процесі поточної діяльності, а також з урахуванням інформації та копій документів, поданих платником 12 серпня 2024 року. ГУ ДПС у м. Києві зазначає, що у рішеннях наведено інформацію, за якою встановлена відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку, а саме: тип операції, період здійснення господарської операції, код згідно з УКТЗЕД або Державним класифікатором продукції та послуг, податковий номер платника податку, задіяного в ризиковій операції, та дату включення такого платника до переліку ризикових. Податковий орган посилається на коди податкової інформації: 11 - накопичення залишків нереалізованих товарів за відсутності або недостатності місць для їх зберігання; 12 - постачання товарів або послуг платникам податку, щодо яких прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку; 13 - придбання товарів або послуг у платників податку, щодо яких прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку. Відповідач також зазначає, що після прийняття рішення від 19 серпня 2024 року № 74182 попереднє рішення від 24 липня 2024 року № 68813 втратило чинність. Крім того, відповідач вважає, що суди попередніх інстанцій не дослідили реальність господарських операцій позивача, не надали оцінки первинним документам у контексті реального руху активів та фактично обмежилися самим фактом подання платником документів. На обґрунтування цієї позиції ГУ ДПС у м. Києві посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 та від 13 липня 2022 року у справі № 520/223/20, щодо необхідності реального вчинення господарських операцій для формування податкового кредиту та витрат.
Ухвалою від 27 жовтня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві.
Відзив на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходив, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ «АДК ЛЛІР» зареєстроване як юридична особа 01 березня 2010 року, основним видом діяльності товариства є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
24 липня 2024 року комісія регіонального рівня ГУ ДПС у м. Києві прийняла рішення № 68813 про відповідність ТОВ «АДК ЛЛІР» критеріям ризиковості платника податку на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.
12 серпня 2024 року позивач подав до контролюючого органу вимогу про виключення з переліку ризикових платників з додатками, в якій просив прийняти рішення про невідповідність ТОВ «АДК ЛЛІР» критеріям ризиковості платника податку на додану вартість та виключити товариство з переліку ризикових суб`єктів господарювання.
За результатами розгляду поданих платником пояснень і документів комісія ГУ ДПС у м. Києві прийняла рішення від 19 серпня 2024 року № 74182, яким повторно встановила відповідність ТОВ «АДК ЛЛІР» пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.
У рішенні від 19 серпня 2024 року № 74182 зазначено коди податкової інформації 11, 12 та 13.
Також у рішенні наведено інформацію щодо операцій придбання і постачання за період з 26 січня 2024 року по 24 липня 2024 року, зокрема за кодами згідно з УКТЗЕД 2710, 2202, 220300, 2208, 220600, 2201 та кодом Державного класифікатора продукції та послуг 73.20.11-00.00, із зазначенням податкових номерів платників податку, задіяних у ризикових операціях, та дат їх включення до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості.
30 серпня 2024 року ТОВ «АДК ЛЛІР» подало скаргу щодо рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку.
05 вересня 2024 року рішенням за результатами розгляду скарги № 76995 скаргу залишено без задоволення, а рішення комісії регіонального рівня про відповідність платника податку критеріям ризиковості - без змін.
Суди попередніх інстанцій також установили, що позивач подав контролюючому органу пояснення від 12 серпня 2024 року № 62/24, до яких були долучені первинні документи щодо постачання та придбання товарів/послуг, транспортування, зберігання, навантаження та розвантаження продукції, складські документи, рахунки-фактури, інвойси, акти приймання-передачі товарів, накладні, розрахункові документи та банківські виписки.
З наданих документів суди встановили наявність у позивача чотирьох складів, які використовуються для зберігання придбаної продукції, та трьох орендованих офісних приміщень у різних регіонах України, зокрема у м. Києві, Київській обл. та м. Чернівці, загальною площею 5 665,85 кв. м, у тому числі складських приміщень загальною площею 5 066 кв. м.
Також суди встановили, що відповідно до оборотно-сальдової відомості за рахунком 105 у позивача наявні основні засоби, зокрема 42 одиниці автотранспорту та складська техніка, а згідно зі штатним розписом станом на 01 липня 2024 року на підприємстві працювало 129 осіб.
Вказані основні засоби обліковувалися на балансі підприємства та були відображені у повідомленні за формою № 20-ОПП.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.
Відповідно до пункту 71.1 статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з пунктом 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок № 1165).
Пунктом 1 Порядку № 1165 визначено, що цей Порядок визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, права та обов`язки їх членів.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку, показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.
Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій.
Пунктом 6 Порядку № 1165 передбачено, що у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня.
У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
У рішенні зазначається підстава та інформація, за якою встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
У разі відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку згідно з пунктом 8 додатка 1 у відповідних полях рішення зазначаються детальна інформація, за якою встановлено відповідність критеріям ризиковості платника податку, тип операції, період здійснення господарської операції, код згідно з УКТЗЕД/Державним класифікатором/умовним кодом товару, податковий номер платника податку, задіяного в ризиковій операції, дата включення платника податку, задіяного в ризиковій операції, до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
У рішенні про відповідність платника податку вимогам пункту 8 додатка 1 комісія регіонального рівня зазначає наявну інформацію, що свідчить про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, виявлену під час моніторингу господарських операцій, відображених у податкових накладних/розрахунках коригування, поданих для реєстрації в Реєстрі, у тому числі податкових накладних/розрахунках коригування, реєстрацію яких зупинено.
При цьому не може бути підставою для розгляду питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку згідно з пунктом 8 додатка 1 операція, відображена у податковій накладній/розрахунку коригування, дата реєстрації якої/якого у Реєстрі припадає на період, що перевищує 180 днів до дати прийняття рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку.
Пунктом 8 додатка 1 «Критерії ризиковості платника податку на додану вартість» до Порядку № 1165 визначено, що у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Документами, необхідними для розгляду питання виключення платника податку з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, можуть бути:
договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;
договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;
первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, у тому числі інвентаризаційні описи, рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів, робіт, послуг з урахуванням наявних типових форм та галузевої специфіки, накладні;
розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;
документи щодо підтвердження відповідності продукції, декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності, наявність яких передбачено договором та/або законодавством;
інші документи, що підтверджують невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Інформацію та копії документів, подані платником податку, комісія регіонального рівня розглядає протягом семи робочих днів, що настають за датою їх надходження, та приймає відповідне рішення.
За результатами розгляду інформації та копій документів комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, яке платник податку отримує в електронному кабінеті у день його прийняття.
У разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Спір у цій справі стосується правомірності рішень комісії регіонального рівня про відповідність платника податку на додану вартість пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.
Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 340/474/20, від 05 січня 2021 року у справі № 640/10988/20, від 05 січня 2021 року у справі № 640/11321/20, від 19 листопада 2021 року у справі № 140/17441/20, від 30 листопада 2021 року у справі № 340/1098/20 сформував підхід, відповідно до якого рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості може бути предметом судового оскарження, а під час вирішення таких спорів суди мають досліджувати і надавати оцінку змісту оскаржуваного рішення, змісту протоколу засідання комісії, наданим контролюючим органом документам, порядку прийняття рішення та повноваженням комісії контролюючого органу.
Також у зазначених постановах Верховний Суд виходив з того, що контролюючий орган, приймаючи рішення з посиланням на наявну податкову інформацію, яка визначає ризиковість здійснення господарської операції, має обґрунтувати, на підставі якої саме інформації він дійшов такого висновку, та надати належні й допустимі докази на підтвердження цієї інформації.
Зазначений підхід є застосовним до спірних правовідносин.
Верховний Суд звертає увагу, що включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, хоча і є елементом превентивного автоматизованого моніторингу, однак має безпосередній вплив на можливість платника здійснювати господарську діяльність, зокрема через зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування та необхідність подання додаткових пояснень і документів.
Тому рішення комісії регіонального рівня має бути таким, щоб платник міг зрозуміти, які саме обставини стали підставою для висновку про його ризиковість, які операції визнані ризиковими, у який період вони здійснювалися, з якими контрагентами, за якими товарами чи послугами, а також які документи, на думку контролюючого органу, не підтверджують невідповідність платника критеріям ризиковості.
Саме зазначення коду податкової інформації або відтворення загального змісту відповідного коду не є достатнім, якщо з рішення та матеріалів, на які посилається контролюючий орган, неможливо встановити конкретні фактичні підстави віднесення платника до переліку ризикових.
У цій справі суди попередніх інстанцій установили, що рішення від 19 серпня 2024 року № 74182 містить посилання на коди податкової інформації 11, 12 та 13, а також окремі реквізити операцій, які контролюючий орган визначив як ризикові.
Водночас наявність у рішенні комісії кодів податкової інформації, типів операцій, періоду їх здійснення, кодів товарів/послуг, податкових номерів контрагентів і дат включення таких платників до переліку ризикових сама по собі не є достатнім підтвердженням обґрунтованості рішення про відповідність платника критеріям ризиковості.
У разі подання платником податку інформації та копій документів, які, на його переконання, свідчать про невідповідність критеріям ризиковості, контролюючий орган зобов`язаний не лише повторно зазначити попередньо сформовану податкову інформацію, а й надати оцінку поданим документам, визначити, які саме обставини вони не спростовують, та у разі необхідності зазначити, які документи не надані платником і могли б підтвердити невідповідність платника критеріям ризиковості.
У цій справі суди встановили, що позивач подав документи та пояснення, які стосувалися саме тих обставин, на які посилався контролюючий орган, зокрема щодо наявності місць зберігання, основних засобів, транспортних ресурсів, складської техніки та працівників.
Проте рішення від 19 серпня 2024 року № 74182 не містить мотивів, з яких ці документи визнано недостатніми, неналежними або такими, що не спростовують податкову інформацію за кодами 11, 12 та 13.
Щодо коду податкової інформації 11 Верховний Суд зазначає таке.
Контролюючий орган послався на накопичення залишків нереалізованих товарів за відсутності або недостатності місць для їх зберігання відповідно до поданої до контролюючих органів звітності.
Водночас суди попередніх інстанцій установили, що позивач надав документи, які свідчать про наявність у нього складських приміщень загальною площею 5 066 кв. м, інших орендованих приміщень, транспортних засобів, складської техніки та працівників.
Контролюючий орган не зазначив, у чому саме полягає недостатність цих приміщень або ресурсів для здійснення господарської діяльності позивача, яка саме кількість товару перебувала у залишках, у який період виникло таке накопичення, чому наявні у позивача місця зберігання є недостатніми та які документи могли б спростувати цей висновок.
За таких обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що застосування коду податкової інформації 11 не було належним чином обґрунтоване контролюючим органом.
Щодо кодів податкової інформації 12 та 13 Верховний Суд зазначає таке.
Сам факт придбання або постачання товарів чи послуг платникам, щодо яких прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості, може бути врахований контролюючим органом як елемент податкової інформації.
Водночас такий факт не є самодостатньою підставою для визнання ризиковим іншого платника податку без встановлення зв`язку відповідних операцій із ризиковістю саме його діяльності та без оцінки поданих ним документів.
Пункт 8 Критеріїв ризиковості платника податку стосується наявності податкової інформації, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданій для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування, а не лише формального факту наявності господарських відносин із платником, щодо якого прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості.
Отже, для застосування кодів податкової інформації 12 та 13 контролюючий орган повинен не тільки зазначити податковий номер контрагента та дату його включення до переліку ризикових, а й обґрунтувати, чому саме операції позивача з таким контрагентом свідчать про ризиковість діяльності позивача, які обставини підтверджують такий висновок і чому подані платником документи не спростовують відповідну податкову інформацію.
У цій справі суди попередніх інстанцій установили, що такого обґрунтування контролюючий орган не навів.
Доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.
Посилання відповідача на те, що суди повинні були дослідити реальність господарських операцій позивача, Верховний Суд відхиляє.
Справді, у податкових спорах щодо правомірності формування податкового кредиту, витрат або інших показників податкового обліку встановлення реального характеру господарських операцій має істотне значення. Саме на це спрямовані висновки Верховного Суду, наведені податковим органом у касаційній скарзі.
Водночас ці висновки сформульовані у правовідносинах, відмінних від спірних.
У цій справі предметом судового контролю є не правомірність формування позивачем податкового кредиту чи витрат, не реальність господарських операцій у межах податкової перевірки та не рішення про відмову в реєстрації конкретної податкової накладної/розрахунку коригування.
Предметом спору є правомірність рішень комісії регіонального рівня про відповідність платника податку критеріям ризиковості.
Тому суди попередніх інстанцій повинні були перевірити, чи дотримався контролюючий орган вимог Порядку № 1165 при прийнятті оскаржуваних рішень, чи містять ці рішення належну податкову інформацію, чи надано оцінку документам платника та чи доведено правомірність висновку про відповідність позивача пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.
Суди не повинні підміняти процедуру податкового контролю та встановлювати реальність усіх господарських операцій позивача поза межами відповідної податкової перевірки.
Верховний Суд також зазначає, що помилковим є твердження контролюючого органу про те, що скасування рішень про відповідність платника критеріям ризиковості саме по собі надає третім особам можливість формувати податковий кредит без документального підтвердження.
Скасування рішення про відповідність платника критеріям ризиковості не вирішує питання правомірності формування податкового кредиту контрагентами, не підтверджує реальність кожної господарської операції та не позбавляє контролюючий орган можливості здійснювати податковий контроль у спосіб, передбачений ПК України.
Таке судове рішення лише усуває наслідки індивідуального акта, прийнятого з порушенням вимог обґрунтованості та належної процедури.
Верховний Суд окремо надає оцінку доводу податкового органу про те, що після прийняття рішення від 19 серпня 2024 року № 74182 попереднє рішення від 24 липня 2024 року № 68813 втратило чинність.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1165 у разі прийняття комісією регіонального рівня рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку за результатами розгляду інформації та копій документів, що свідчать про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, попереднє рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку втрачає чинність.
Отже, рішення від 24 липня 2024 року № 68813 було замінене наступним рішенням комісії регіонального рівня від 19 серпня 2024 року № 74182, прийнятим за результатами розгляду поданих платником документів. Саме рішення № 74182 на час звернення позивача до суду визначало актуальний правовий статус товариства як платника, що відповідає критеріям ризиковості, та зумовлювало подальше перебування позивача у відповідному переліку.
За таких обставин позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення від 24 липня 2024 року № 68813 не підлягала задоволенню, оскільки це рішення на момент звернення позивача до суду вже втратило чинність і не було тим актом, скасування якого могло забезпечити ефективне поновлення порушеного права позивача.
Належним і достатнім способом захисту у цій справі є перевірка правомірності рішення від 19 серпня 2024 року № 74182, яке було прийняте за результатами розгляду поданих платником пояснень і документів та залишалося підставою для перебування товариства у переліку ризикових платників, а також вирішення похідної вимоги про виключення позивача з такого переліку.
Отже, суди попередніх інстанцій помилково задовольнили позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДПС у м. Києві від 24 липня 2024 року № 68813.
Водночас Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що контролюючий орган не довів правомірності рішення від 19 серпня 2024 року № 74182.
Обов`язок суду дослідити надані контролюючим органом документи не означає обов`язку погодитися з будь-якою податковою інформацією лише тому, що вона сформована в межах інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.
Податкова інформація може бути підставою для прийняття рішення про відповідність платника пункту 8 Критеріїв ризиковості лише за умови, що така інформація є конкретною, стосується господарських операцій платника, дає можливість ідентифікувати відповідні операції, період їх здійснення, контрагентів та товари чи послуги, а також дозволяє платнику ефективно спростувати висновок контролюючого органу.
У цій справі контролюючий орган формально зазначив коди податкової інформації та окремі реквізити операцій, однак не навів належних мотивів, з яких подані платником документи не спростовують відповідну податкову інформацію, та не довів зв`язку між наведеними операціями і ризиковістю саме діяльності позивача.
Те, що рішення від 19 серпня 2024 року № 74182 містило певні реквізити ризикових операцій, не змінює правильності висновку про його протиправність, оскільки сама наявність таких реквізитів не свідчить про обґрунтованість рішення за відсутності мотивів відхилення документів платника та належного доведення ризиковості його операцій.
Посилання відповідача на порушення судами норм процесуального права зводяться до незгоди з оцінкою доказів та повторюють доводи, які були предметом перевірки судів попередніх інстанцій.
Водночас касаційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновок про протиправність рішення від 19 серпня 2024 року № 74182 або свідчили про відсутність підстав для зобов`язання відповідача виключити позивача з переліку ризикових платників.
Колегія суддів також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про належність обраного позивачем способу захисту в частині зобов`язання контролюючого органу виключити платника з переліку ризикових.
Пунктом 6 Порядку № 1165 передбачено, що у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Отже, зобов`язання контролюючого органу виключити платника з переліку ризикових не є втручанням у дискреційні повноваження, оскільки після скасування рішення про відповідність платника критеріям ризиковості у судовому порядку у контролюючого органу відсутня альтернатива поведінки.
Скасування рішення від 19 серпня 2024 року № 74182 про відповідність платника критеріям ризиковості без зобов`язання контролюючого органу виключити платника з відповідного переліку не забезпечило б ефективного поновлення порушеного права позивача.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «АДК ЛЛІР» підлягають частковому задоволенню: належить визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у м. Києві від 19 серпня 2024 року № 74182 і зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві виключити позивача з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДПС у м. Києві від 24 липня 2024 року № 68813 належить відмовити.
За таких обставин касаційна скарга ГУ ДПС у м. Києві підлягає частковому задоволенню, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог зміні підлягає і розподіл судових витрат. Оскільки позивач сплатив судовий збір у сумі 9 084,00 грн за три вимоги немайнового характеру, одна з яких за результатами касаційного перегляду задоволенню не підлягає, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 6 056,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року у справі № 320/57228/24 скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АДК ЛЛІР» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у м. Києві від 19 серпня 2024 року № 74182 про відповідність Товариства з обмеженою відповідальністю «АДК ЛЛІР» критеріям ризиковості платника податку.
Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «АДК ЛЛІР» з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДК ЛЛІР» судовий збір у розмірі 6 056,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова