Справа № 420/25736/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії за віком №203750007293 від 18.04.2025 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 починаючи з 19.04.2025 року, зарахувавши до страхового стажу згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1982 роки та періоди роботи з 19.07.1982 по 25.12.1985, з 10.03.1986 по 10.10.1988, з 11.11.1988 по 05.04.1997, з 06.04.1997 по 31.12.1998 роки.
Стислий виклад позиції позивача.
У позовній заяві вказано, що позивач 11.04.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішенням №203750007293 від 18.04.2025 відмовило позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що страховий стаж позивача становить 19 років 08 місяців 08 днів, оскільки відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1982 відповідно до свідоцтва №78.
На переконання позивача, вказане рішенням відповідача є протиправним, а спірні періоди роботи та навчання мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Стислий виклад заперечень відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
У відзиві відповідач, з покликанням на фактичні обставини справи та детально цитуючи норми законодавства, зазначає, що, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих до заяви для призначення пенсії, провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Як вказує представник відповідача, за наданими документами до страхового стажу не зараховано: 
періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.07.1982, оскільки запис про зміну прізвища внесено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, в якому по батькові не відповідає даним паспорта заявниці (позивача по справі); 
період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1982 відповідно до свідоцтва №78, оскільки в свідоцтві про шлюб по батькові не відповідає даним паспорта заявниці;
період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, оскільки не підтверджено змінені прізвища та по батькові матері не відповідає даним паспорта.
З урахуванням зазначеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №203750007293 від 18.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, за відсутності необхідного страхового стажу - 32 роки.
Враховуючи наведене у відзиві, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Стислий зміст пояснень третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Представник третьої особи підтримав позицію відповідача, що зазначена у відзиві та зазначив, що 11.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення їй пенсії за віком. Заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яким прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №203750007293 від 18.04.2025.
Страховий стаж заявниці становив 19 років 08 місяців 08 днів:
періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.07.1982, оскільки запис про зміну прізвища внесено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, в якому по батькові не відповідає даним паспорта заявниці;
період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1982 відповідно до свідоцтва №78, оскільки в свідоцтві про шлюб но батькові не відповідає паспортним даним;
період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку не підтверджено змінені прізвища та по батькові, що не відповідає паспортним даним. 
Отже, заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не розглядалась, рішення управління щодо відмови в призначенні пенсії не приймалось.
Процесуальні дії у справі.
Суд ухвалою від 14.08.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, та витребував в порядку ст. 80 КАС України у відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії:
заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії за віком;
документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення №203750007293 від 18.04.2025 р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
29 серпня 2025 року представник відповідача надав до суду витребувані судом докази.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом та наданими доказами, поясненнями третьої особи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Суд встановив, що 11.04.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Означена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом розгляду якої прийнято рішення від 18.04.2025 №203750007293 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Як зазначено в означеному рішенні, до страхового стажу не зараховано:
періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.07.1982, оскільки запис про зміну прізвища внесено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, в якому по батькові не відповідає даним паспорта заявниці;
період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1982 відповідно до свідоцтва №78, оскільки в свідоцтві про шлюб по батькові не відповідає паспортним даним заявниці;
період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку не підтверджено змінені прізвища та по батькові матері не відповідає даним паспорта.
Суд встановив, що на підтвердження необхідного стажу для призначення пенсії за віком позивач надала, зокрема трудову книжку серії НОМЕР_1 від 12.07.1982.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.01.1987, позивач змінила прізвище (мовою оригіналу): « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ». В означеному свідоцтві про укладення шлюбу вказано по батькові позивачки – « ОСОБА_4 .».
У трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.07.1982 також здійснено запис про зміну прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 08.01.1987.
Згідно зі свідоцтвом №87 від 10.07.1982, яке видано « ОСОБА_5 », позивач поступила у 1980 році та закінчила у 1982 році Вологодське професійне торгово-кулінарне училище. 
Записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.07.1982 також підтверджено, що позивачка з 01.09.1982 до 12.07.1982 проходила навчання у Вологодському професійному торгово-кулінарному училище, за результатом навчання позивачці присвоєно кваліфікацію повару IV розряду.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 28.06.1986, « ОСОБА_5 » є матір`ю « ОСОБА_6 », яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.07.1982:
01.09.1980 – зарахована на навчання до групи поварів;
12.07.1982 – закінчила училище та отримала кваліфікацію кухар 4 розряду;
19.07.1982 – зарахована кухаром 4 розряду в об`єднану столову №15;
25.12.1985 – звільнена за власним бажанням;
10.03.1986 – зараховано на постійну роботу до радгоспу у якості робітника;
10.10.1988 – звільнена за власним бажання;
11.11.1099 – прийнята на посада директора Марлянського Дому культури;
05.04.1997 – звільнена з посади за скороченням штатів;
10.09.1996 – прийнята на роботу дояркою в ОАО «ТАВЕРОВСКОЕ»;
27.02.2006 – звільнена за власним бажанням.
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Приписами частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положеннями частини 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
У пункті 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зазначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Згідно з приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
До того ж, відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.04.2025 №203750007293 вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком стало незарахування до страхового стажу періодів роботи, відображених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 12.07.1982, періоду навчання з 01.09.1980 по 10.07.1982 відповідно до свідоцтва №78, а також періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Підставою для незарахування зазначених періодів, як зазначено у спірному рішенні, слугувало те, що запис про зміну прізвища у трудовій книжці внесено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, в якому по батькові не відповідає даним паспорта заявниці, а також те, що у документах, поданих для підтвердження періоду навчання та догляду за дитиною, наявні розбіжності у написанні по батькові позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що фактично спільною підставою для незарахування спірних періодів стало зазначення у свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.01.1987 скороченого по батькові позивача мовою документа – « ОСОБА_7 », замість повного написання, зазначеного у паспорті, – « ОСОБА_8 ».
Разом з тим, при зверненні із заявою про призначення пенсії позивачем було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 та інші документи, які у сукупності дають змогу ідентифікувати особу позивача та підтвердити належність їй спірних документів.
Так, трудова книжка серії НОМЕР_1 містить записи російською мовою про позивача як « ОСОБА_5 ». Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.01.1987 позивач змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », при цьому у вказаному свідоцтві по батькові зазначено як « ОСОБА_4 .».
Крім того, у трудовій книжці наявний запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » саме на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.01.1987.
Також згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 28.06.1986 « ОСОБА_5 » зазначена матір`ю « ОСОБА_6 », яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наведені відомості узгоджуються між собою та додатково підтверджуються відмітками у паспорті позивача серії НОМЕР_6 , що у сукупності свідчить про належність поданих документів саме позивачу.
Відповідно до п. 2.10 Інструкції №162, яка була чинною станом на час заповнення титульного аркушу трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
Згідно з п. 2.12 Інструкції №162 зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконуються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що на титульному аркуші відповідальною особою на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.01.1987 внесено запис про зміну прізвища з (мовою оригіналу) « ОСОБА_2 » на (мовою оригіналу) « ОСОБА_3 », який засвідчено підписом уповноваженої особи.
Отже, наявність у трудовій книжці відповідного запису про зміну прізвища підтверджує факт внесення таких відомостей на підставі належного документа та забезпечує можливість простежити зв`язок між дошлюбним та шлюбним прізвищем позивача.
Суд звертає увагу, що незарахування відповідачем спірних періодів роботи, навчання та догляду за дитиною виключно з підстав формальної невідповідності у написанні по батькові позивача у свідоцтві про укладення шлюбу та паспорті фактично зводиться до надмірного формалізму.
За наявності поданих позивачем документів у їх сукупності можливо достовірно встановити належність трудової книжки, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дитини та інших документів саме позивачу, а також підтвердити факт зміни її прізвища.
Суд вважає, що зазначення у свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.01.1987 скороченого по батькові позивача « ОСОБА_4 .» є формальною неточністю, яка сама по собі не може бути підставою для обмеження права особи на реалізацію гарантованого статтею 46 Конституції України права на соціальний захист.
Натомість, внесений до трудової книжки запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » підтверджує безперервність ідентифікації особи та свідчить про те, що « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_9 » є однією і тією ж особою.
Суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі №593/283/17 та від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Отже, недотримання правил ведення трудової книжки, або ж видання довідок може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.
На підставі наведеного, суд доходить висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів на підприємстві. Тому скорочене зазначення по батькові позивача у свідоцтві про шлюб не може бути підставою для визнання трудової книжки серії НОМЕР_1 такою, що не належала позивачу та/або містить відомості про іншу особу.
Отже, на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка/свідоцтво про шлюб, оскільки такі недоліки не пов`язані із виною позивача. До того ж, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в трудовій книжці позивача, матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась.
У зв`язку з вищенаведеним, відповідач без наявності законних на це підстав відмовив у зарахуванні стажу для призначення пенсії за віком періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.06.1982 року. Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.04.2025 №203750007293 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Вирішуючи позовні вимоги зобов`язального характеру про призначення ОСОБА_1 пенсії з 19.04.2025 із зарахуванням до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 , періоду навчання з 01.09.1980 до 10.07.1982 та періоди роботи з 19.07.1982 до 25.12.1985, з 10.03.1986 до 10.10.1988, з 11.11.1988 до 05.04.1997, з 06.04.1997 до 31.12.1998, суд зазначає таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач в періоди:
01.09.1980 – зарахована на навчання до групи поварів;
12.07.1982 – закінчила училище та отримала кваліфікацію кухар 4 розряду;
19.07.1982 – зарахована кухаром 4 розряду в об`єднану столову №15;
25.12.1985 – звільнена за власним бажанням;
10.03.1986 – зараховано на постійну роботу до радгоспу у якості робітника;
10.10.1988 – звільнена за власним бажання;
11.11.1099 – прийнята на посада директора Марлянського Дому культури;
05.04.1997 – звільнена з посади за скороченням штатів;
10.09.1996 – прийнята на роботу дояркою в ОАО «ТАВЕРОВСКОЕ»;
27.02.2006 – звільнена за власним бажанням.
Відповідно до частини 5 статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
При цьому, згідно з ч.1 ст. 58 Закону №1058-ІV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.
З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі – Порядок №22-1), вирішення питання про призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням територіального органу Пенсійного фонду України. Такі ж висновки випливають й зі змісту наведених вище положень Закону України №1058-ІV.
Враховуючи те, що інших підстав, окрім невідповідності по батькові позивача у паспорті громадянина України та в інших документах (трудовій книжці, диплому, свідоцтві про шлюб), оскаржуване рішення не містить, оскільки відповідач не здійснював оцінку достатності стажу для призначення пенсії позивачу з урахуванням спірних періодів, суд вважає, що це є дискреційними повноваженнями відповідача.
За таких обставин суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права буде саме зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи та прийняти рішення щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
При цьому, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, що розглядається, суд установив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду такої заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 969,00 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суми сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн, оскільки рішенням цього суб`єкта владних повноважень порушені права позивача.
Що стосується надмірно сплаченого судового збору у розмірі 0,04 грн, він підлягає поверненню позивачу у порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська обл., 65012, код ЄДРПОУ 20987385), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3, під.2, пов.2, м. Харків, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 18.04.2025 №203750007293.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 12.07.1982 та період навчання з 01.09.1980 до 12.07.1982, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 11.04.2025 та прийняти рішення щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_10 судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО