Справа № 727/2546/26 
Провадження № 2/727/1424/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повне)

25 червня 2026 року
Шевченківський районний суд міста Чернівців у складі:
головуючої судді Бойко М.Є.,
за участю:
секретаря судових засідань Васківчук В.В.,
представника позивачки – адвоката Филимонова С.М.,
представника відповідача: Управління комунальної власності Чернівецької міської ради – Осовської М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у приватизації житла шляхом визнання згоди на приватизацію наданою та зобов`язання розглянути заяву про приватизацію з урахуванням встановленої судом згоди, 
ВСТАНОВИВ:
20.02.2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням у ході розгляду справи його нової редакції від 05.03.2026 року та в подальшому зміни предмета позовних вимог (заява від 02.04.2026 року), просить: 1) усунути їй перешкоди у здійсненні приватизації житла шляхом визнання згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 наданою згідно з рішенням суду; 2) зобов`язати Управління комунальної власності Чернівецької міської ради розглянути її заяву про приватизацію від 15.10.2025 року з урахуванням встановленої судом згоди.
На обгрунтування таких вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона не використала право на безоплатну приватизацію житла в повному обсязі , а тому має право на приватизацію вказаної квартири. Відмова ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надати відповідну згоду є недобросовісною, свідчить про зловживання ними своїми правами та порушує її право на приватизацію державного житлового фонду, а тому саме такий спосіб захисту як визнання цієї згоди наданою на підставі рішення суду є ефективним та відповідає принципу верховенства права. 
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11.03.2026 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.04.2026 року.
У письмових поясненнях від 04.06.2026 року ОСОБА_1 , обгрунтовуючи вимоги свого позову після зміни його предмета, зазначила, що її мати ОСОБА_2 у позовній заяві та сестра ОСОБА_3 у відзиві на позов під час розгляду іншої справи - № 727/13286/25 прямо висловили бажання приватизувати спірну квартиру, а також у межах даної справи не заявили про свою повну та безумовну відмову від її приватизації, а тому ненадання ними такої письмової згоди до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради є створенням штучних перешкод для реалізації саме нею свого права на здійснення приватизації житлового приміщення, оскільки, з огляду на ризики можливих обмеження або припинення процедури приватизації внаслідок внесення відповідних змін у законодавство, такі дії відповідачів можуть призвести до спливу установлених державою відповідних строків та порушують її конституційне право на житло.
У відзиві на позов у його первісній редакції від 23.03.2026 року представник Управління комунальної власності Чернівецької міської ради – Осовська М.М. вимог ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. 
Ураховуючи зміну в подальшому предмета позову, запереченнями в цьому відзиві, що стосуються нових вимог позивачки, є доводи відповідача про те, що з огляду на вимоги ч.2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» відсутність письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї на передачу спірної квартири у власність є об`єктивною обставиною, яка перешкоджає проведенню приватизації в установленому порядку; наслідком порушення вказаних вимог є визнання приватизації житла недійсною. 
Крім того, представник цього відповідача вказала, що, на її думку, позивачка не довела наявності порушеного права, за захистом якого вона звернулася до суду, оскільки в зверненні від 15.10.2025 року до Управління комунальної власності ОСОБА_1 не зазначала про передачу їй квартири АДРЕСА_1 у власність та її приватизацію, а лише просила надати витяг з реєстру територіальної громади та провести розрахунок повної відновної вартості цієї квартири, тобто за своєю суттю таке звернення має характер запиту інформації та не є заявою про намір реалізувати право на приватизацію займаного житла, в зв`язку із чим відповідачем не приймалося саме рішення про відмову у приватизації житлового приміщення, а лише у листі - відповіді роз`яснено та повідомлено позивачці про необхідність надати для оформлення такої заяви необхідні документи.
У відповіді від 28.03.2026 року на відзив ЧМР від 23.03.2026 року позивачкою щодо позовних вимог (з урахуванням їх зміни) вказано, що предметом її позову є захист на приватизацію частки майна, перешкоди в реалізації якого вона просить усунути. В її зверненні від 15.10.2025 року чітко висловлено намір про здійснення приватизації, проте відповідач, розпочавши його розгляд та визнавши таким чином факт початку такої процедури, висунув умову про надання згоди інших осіб, яка є предметом спору, тобто фактично відмовив їй у приватизації державного житлового фонду, що порушує її право на житло.
Адвокат Филимонов С.М. у своїй відповіді на відзив ЧМР від 23.03.2026 року зазначив, що діюче законодавство містить єдину умову для участі в приватизації житла – постійне проживання, тоді як вимога про надання письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї передбачена лише підзаконним актом – наказом Мінжитлокомунхоза від 16.12.2009 року № 369, яким затверджено «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», що суперечить закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому вказане Положення не може застосовуватися. Таким чином, ОСОБА_1 має право на приватизацію своєї частки квартири і без надання письмової згоди на це відповідачками.
Відповідачка ОСОБА_3 у відзиві від 31.03.2026 року на позов ОСОБА_1 заперечувала щодо наявності в останньої права на приватизацію спірної квартири з огляду на її постійне проживання протягом тривалого часу в іншому житловому приміщенні. 
Відповідачкою ОСОБА_2 31.03.2026 року також було подано відзив на позов ОСОБА_1 , в якому вона зазначає, зокрема, про відсутність у позивачки, яка є її донькою, права на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , оскільки з листопада 2018 року остання в цьому житловому приміщенні не проживає та ним не користується, а постійно мешкає в подарованій їй батьками квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, ОСОБА_2 в цьому відзиві вказує про відсутність правових підстав для здійснення Управління комунальної власності Чернівецької міської ради процедури приватизації спірної квартири в зв`язку із ненаданням позивачкою необхідних у цьому випадків документів, як то: заяви про передачу квартири у власність; 2) письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї тощо.
У підготовчому судовому засіданні 22.04.2026 року судом протокольною ухвалою прийнято заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову до розгляду, а також закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.
07.05.2026 року позивачкою подано письмові пояснення, в яких вона зазначає, що предметом судового розгляду є усунення їй перешкод у приватизації шляхом визнання згоди відповідачів наданою, а тому суд не може досліджувати питання щодо наявності у неї права користування житлом, яке до того ж є предметом судового спору в іншій справі. Вказує, що квартира АДРЕСА_1 не належить до переліку об`єктів, приватизація яких заборонена; для підтвердження права на її приватизацію достатньо наявності ордера та реєстрації місця проживання, які нею подані до Управління комунальної власності. Зауважує також, що в порядку ст.93 ЦПК України нею були поставлені питання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак відповіді на них останніми не надані. Отже, факти щодо можливості приватизації вважаються визнаними Управлінням комунальної власності на її користь, а ігнорування іншими відповідачами її питань слід трактувати як відсутність у них законних заперечень щодо приватизації. 
08.05.2026 року відповідачка ОСОБА_3 скерувала до суду через систему «Електронний суд» вступне слово, викладене нею письмово, в якому вона просить справу розглядати без її участі, підтримує свої доводи, викладені раніше у відзиві на позов, та просить відмовити в задоволенні позову з урахуванням зміни його предмету позивачкою, вважаючи такі вимоги необгрунтованими, а спосіб захисту своїх прав, обраний ОСОБА_1 - невірним та неефективним. Зазначає також, що позивачка фактично просить суд дозволити їй приватизувати частину спірної квартири без згоди інших осіб, які в ній проживають, однак закон у даному випадку передбачає наявність саме письмової їх згоди, і суд не має повноважень примушувати таких осіб погоджуватися на приватизацію та замінити їх волевиявлення своїм рішенням. Звертає увагу суду на те, що позивачка в дійсності не ініціювала процедуру приватизації, а її звернення до Управління комунальної власності має інформаційний характер та було спрямоване виключно на отримання формальної відмови для подальшого звернення до суду. При цьому зауважує, що ОСОБА_1 з проханням надати згоду на приватизацію до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 взагалі не зверталася.
Ухвалою суду від 08.05.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.
04.06.2026 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення позивачки, в яких вона зазначає про зловживання відповідачками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми правами, оскільки останні не заявили про свою повну та безумовну відмову від приватизації спірного житлового приміщення, проте умисно не надають їй письмової згоди та відмовляються писати спільну заяву до органу приватизації, тобто намагаються реалізувати тільки своє право на приватизацію, а її такого права - незаконно позбавити шляхом створення в його реалізації штучних перешкод. За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що відповідачі своїми діями та заявами фактично виявили беззаперечний намір та згоду на приватизацію спірної квартири, але використовують інститут надання письмової згоди як інструмент особистої розправи та умисного блокування її прав, в зв`язку із чим суд, керуючись принципами добросовісності, розумності та справедливості, має її захистити та своїм рішенням визнати згоду відповідачів на приватизацію квартири з урахуванням її частки наданою. 
У судове засідання 25.06.2026 року по справі позивачка, відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, про дати, час та місце проведення судових засідань по справі неодноразово були повідомлені належним чином. ОСОБА_3 письмово просила розглядати справу без її участі (заява-вступне слово від 08.05.2026 року). У своїй письмовій заяві від 07.04.2026 року позивачка ОСОБА_1 також просила проводити судове засідання тільки за участю її представника – адвоката Филимонова С.М. 
З огляду на такі обставини суд вважав за можливе проводити судовий розгляд за відсутністю вказаних учасників. 
Представник позивачки – адвокат Филимонов С.М. у судовому засіданні змінені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених ними раніше письмово у відповідних заявах, скерованих до суду та наявних у матеріалах справи. 
Представник відповідача – Управління комунальної власності Чернівецької міської ради Осовська М.М. у судовому засіданні підтримала свої доводи проти позовних вимог, викладені нею у відзиві на позов ОСОБА_1 , та просила суд відмовити в їх задоволенні повністю. 
Заслухавши представників позивачки та відповідача - Управління комунальної власності Чернівецької міської ради суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та рідною сестрою ОСОБА_3 . 
Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради № 742897 від 15.09.2025 року, за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_2 з 27.10.2000 по теперішній час, ОСОБА_3 – 27.10. 2000 по теперішній час, ОСОБА_1 – з 13.06.2003 по теперішній час (т.1 а.с.18). Основним наймачем цієї квартири є ОСОБА_2 (т.1а.с.31).
15.10.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради із заявою-запитом про намір приватизації (викуп) державного житла, проведення розрахунку вартості та фіксацію перешкод, в якій повідомила зокрема про мету приватизувати (викупити) займану нею та членами її сім`ї квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 95 кв.м, житловою площею 59 кв.м, а також, у тому числі, зазначила , що ця заява не може бути підписана всіма повнолітніми учасниками, які мають право на приватизацію цієї квартири, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , оскільки вони мешкають за іншою адресою. Просила прийняти вказану заяву як фіксування її наміру, провести розрахунок вартості викупу та надати офіційну письмову відмову (з чітким зазначенням причини – відсутність підписів), а також надати їй офіційну відповідь на це звернення, включаючи повний розрахунок вартості викупу квартири у вигляді електронного документа, а паперовий оригінал оформлених документів, належним чином засвідчений - підготувати для особистого отримання нею з обов`язковим повідомленням про дату, час та місце його видачі, з метою уникнення будь-яких перешкод та затримок у процедурі приватизації (т.1 а.с.4).
У доповненнях до вищезазначеної заяви-запиту від 21.10.2026 року ОСОБА_1 просила взяти до уваги, що її сестра – ОСОБА_5 знята з реєстрації в спірній квартирі та близько 15 років у ній не проживає, її мати – ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3 тривалий час відсутні, що підтверджує втрату ними права користування цим жилим приміщенням (т.1 а.с.10, зворот).
Розглянувши наведені звернення, листом заступника начальника управління комунальної власності Чернівецької міської ради О. Білоус повідомлено ОСОБА_1 про вимоги ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з якими передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі, з обов`язковим визначенням її уповноваженого власника, а також наведено перелік необхідних для приватизації квартири документів (т.1 а.с.13, зворот).
У відповідності до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на повагу до житла.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частинами третьою, четвертою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Таку позицію виснувала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18.
Тому залежно від мети, яку ставить перед собою позивач у справі, ефективні способи захисту можуть відрізнятися.
Статтею 345 ЦК України закріплено право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. 
Законодавець не наводить вичерпного переліку перешкод у здійсненні такого права, які позивачка має право вимагати усунути їй в судовому порядку.
Разом з тим суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.
Частиною першою статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Статтями 3, 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі наймачу та членам його сім`ї квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у межах визначеної норми. При цьому, до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
Згідно з частинами другою, третьою, п`ятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
Відповідно до пункту 4 Положення № 396 передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.
Абзацом першим пункту 23 Положення № 396 визначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.
Отже, передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру.
Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Таким чином передача у спільну власність квартир, які підлягають приватизації, здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають у цій квартирі.
Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" є визнання приватизації недійсною.
Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 520/14902/17 (провадження № 61-21727св19), від 14 вересня 2021 року у справі № 473/2473/20 (провадження № 61-38св21), від 27 лютого 2023 року у справі № 215/1765/21 (провадження № 61-218св23).
Виходячи з аналізу зазначених норм закону, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження. У випадку коли хтось з членів сім`ї, який має право користування жилим приміщенням не дає письмової згоди на приватизацію житла, яке підлягає передачі у спільну сумісну власність, а також за наявності розбіжностей між повнолітніми членами сім`ї щодо уповноваженої особи (уповноваженого наймача), таке жиле приміщення не може бути приватизовано.
Звертаючись із цим позовом до суду, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачки фактично висловили свою згоду на приватизацію спірної квартири.
Проте, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такі обставини заперечують.
Водночас, як встановлено судом, письмової згоди на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в ній зареєстровані та мають право користування цим жилим приміщенням (протилежні обставини позивачкою та її представником не доведено ), не надають. Разом із тим, про свою відмову від участі в приватизації, за наявності якої позивачка могла б ставити питання про можливість приватизувати квартиру одноособово, відповідачки не заявляли. Не надано суду і доказів щодо зловживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми правами з огляду на те, що приватизація житла є добровільною.
Також, у своїх зверненнях від 15.10.2025 року та від 21.10.2025 року до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради ОСОБА_1 зазначила, що її мати – ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3 тривалий час у спірній квартирі не проживають. Проте, втрата відповідачками права користування цим жилим приміщенням не є предметом даного спору з огляду на зміст заявлених позивачкою позовних вимог.
Враховуючи зазначене, передача спірної квартири (частки) у власність позивачки за відсутності письмової згоди на її приватизацію відповідачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 на підставі судового рішення про усунення перешкод у здійсненні приватизації житла шляхом визнання такої згоди наданою ( що, вочевидь, є метою даного позову ОСОБА_1 ) , порушуватиме вимоги статті 8 Закону України № 2482-ХІІ та норми Положення № 396, наслідком чого може бути визнання приватизації недійсною.
Крім того, задоволення позовних вимог, на думку суду, фактично примушуватиме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до участі в приватизації спірної квартири, що є недопустимим з огляду на те, що, як вже зазначалося у рішенні вище, в силу положень законодавства така участь є добровільною. 
Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, останньою не доведені, не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не відповідають фактичним, які були встановлені у ході судового розгляду, крім того, вимоги позову не грунтуються на вимогах чинного законодавства України та їм суперечать, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю. При цьому суд також враховує і похідний характер вимоги позову про зобов`язання Управління комунальної власності Чернівецької міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про приватизацію від 15.10.2025 року з урахуванням встановленої судом згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні приватизації житла шляхом визнання згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 наданою згідно з рішенням суду, в задоволенні якої суд відмовляє.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.
На підставі викладеного, к еруючись ст. ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у приватизації житла шляхом визнання згоди на приватизацію наданою та зобов`язання розглянути заяву про приватизацію з урахуванням встановленої судом згоди повністю відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 03.07.2026 року.

Суддя М.Є. Бойко