СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Харків Справа №917/1054/24 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

за участю:
секретаря судового засідання Пархоменко О.В.;
представника позивача (прокурор): Горгуль Н.В. в залі суду, службове посвідчення №072883 від 01.03.2023;
представника відповідача-3 - СТОВ "Скіф" (в режимі відеоконференції): Лук`яненко О.А., ордер серія ВІ №1310225 від 17.06.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ПТ №1732 від 27.06.2017;
представниця Міністерства культури та інформаційної політики України (в режимі відеоконференції): Тимкович І.О., в порядку самопредставництва, Виписка з ЄДР ЮО ФОП та ГФ;
представника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Ткаченко Марини Сергіївни (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури (вх. №1369 П/1) на рішення ухвалене Господарським судом Полтавської області у складі судді Кльопова І.Г. 14.05.2025 (повний текст складений 21.05.2025) у справі №917/1054/24
за позовом Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі
1. Полтавської обласної військової адміністрації;
2. Міністерства культури та інформаційної політики України

до 1. Котелевської селищної ради;
2. Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області;
3. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф"
третя особа Комунальна установа "Історико-культурний заповідник "Більськ" Полтавської обласної ради
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Диканської окружної прокуратури Полтавської області (надалі прокурор, позивач) в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації, Міністерства культури та інформаційної політики України звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Котелевської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф", третя особа Комунальна установа "Історико-культурний заповідник "Більськ" Полтавської обласної ради, в якому просить суд:
1. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.12.2020 № 31-ОТГ в частині передачі у комунальну власність земельних ділянок з кадастровими номерами: 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га та 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га.
2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га від 20.04.2012, укладений між Котелевською райдержадміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Скіф".
3. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га від 20.04.2012, укладений між Котелевською райдержадміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Скіф".
4. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га від 04.04.2024, укладений між Котелевською селищною радою та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Скіф".
5. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га від 04.04.2024, укладений між Котелевською селищною радою та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Скіф.
6. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності за Котелевською селищною радою (код ЄДРПОУ 13955812) на земельну ділянку кадастровий номер 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 121671995І3222.
7. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності за Котелевською селищною радою (код ЄДРПОУ 13955812) на земельну ділянку кадастровий номер 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1216941753222.
8. Зобов`язати Котелевську селищну раду (код ЄДРПОУ 13955812) повернути на користь держави в особі Полтавської обласної державної (військової) адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га.
9. Зобов`язати Котелевську селищну раду (код ЄДРПОУ 13955812) повернути на користь держави в особі Полтавської обласної державної (військової) адміністрації Земельну ділянку з кадастровим номером 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га.
10. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га у Державному земельному кадастрі із припиненням речових прав щодо неї.
11. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га у Державному земельному кадастрі із припиненням речових прав щодо неї.

Прокурор зазначив, що звернувся до суду з позовом з метою захисту прав держави на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти культурної спадщини - пам`ятки археології, що передані у комунальну власність Котелевської селищної ради Полтавської області на підставі оскаржуваного наказу Держгеокадастру від 09.12.2020 № 31-ОТГ, а в подальшому - в оренду ТОВ "Скіф".
Як зазначив прокурор, існує стала практика Верховного Суду у подібних правовідносинах про те, що правовий режим земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, залежить не від наявних відомостей Державного земельного кадастру, проекту землеустрою, рішень органу місцевого самоврядування тощо, а визначається фактом знаходження на ній пам`ятки.
При цьому, неприведення міською радою цільового призначення земельної ділянки у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній пам`ятки, а не рішенням органу місцевого самоврядування.
Отже, як вважає Диканська окружна прокуратура Полтавської області, умовою належності спірної земельної ділянки до категорії земель історико-культурного призначення є розташування на ній об`єкта, визначеного ст. ст. 53, 54 ЗК України, ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", а саме пам`ятки археології Західне укріплення Більського городища (Західне Більське городище) та пам`ятки археології - Східне укріплення Більського городища (Східне Більське городище) відповідно, що підтверджується інформацією уповноваженого органу у сфері охорони культурної спадщини, паспортом та обліковою карткою пам`ятки з відповідними графічними матеріалами.
У позовній заяві, прокурор посилається на те, що "згідно з частинами першою - другою, шостою статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності" та на те, що "землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв".
Котелевською селищною радою Полтавської області в процесі розгляду справи заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності та вказує, що прокурор з використанням повноважень, наданих йому Законом України "Про прокуратуру" з 2012 року мав можливість отримати повну та достовірну інформацію про порушення порядку надання спірної земельних ділянок в оренду у межах позовної давності, втім, прокурором з невідомих причин зроблено цього не було.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/1054/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд керувався наступним:
- в матеріалах справи відсутні відомості про взяття на державний облік спірного об`єкту культурної спадщини. На час розгляду справи охоронні зони пам`ятки археології "Більське городище", їх межі та режими використання в порядку, встановленому чинним законодавством, не визначені, до містобудівного кадастру та до Державного земельного кадастру не внесені. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор не надав доказів меж пам`ятки, які б могли свідчити про необхідність повернення земельних ділянок із відповідними площами;
- щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.12.2020 №31-ОТГ в частині передачі у комунальну власність земельних ділянок з кадастровими номерами: 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га та 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га та визнання незаконним та скасування розпорядження голови Котелевської райдержадміністрації №125 від 20.04.2012 суд зазначив, що позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та Котелевської селищної ради), позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору. Крім того, суд врахував, що оскаржувані накази та розпорядження вже повною мірою реалізовані виконанням, відтак, накази та розпорядження вичерпали свою дію повністю після реалізації і оскарженню не підлягають, тобто скасування наказів Головного управління та розпорядження не матиме необхідних наслідків для усунення стверджуваного порушення;
- суд дійшов висновку, що прокурор не надав належних доказів меж пам`ятки, які могли б свідчити про необхідність повернення усієї земельної ділянки та відсутність правових підстав для визнання недійсними спірних договорів;
- також суд дійшов висновку про неправильність обраного прокурором способу захисту.
Оскільки, судом відмовлено в задоволенні позовних вимог по суті спору, то в даному випадку, суд відмовив в задоволенні заяв відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

12.06.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Полтавської обласної прокуратури надійшла апеляційна скарга, яка направлена засобами поштового зв`язку 10.06.2025.
У скарзі просить суд:
1. Прийняти апеляційну скаргу до провадження та відкрити апеляційне провадження у справі №917/1054/24;
2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/1054/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі;
3. Стягнути на користь Полтавської обласної прокуратури судові витрати;
4. Про час та місце розгляду справи повідомити Полтавську та Харківську обласні прокуратури.
Апелянт вважає, що висновки, покладені в основу оскаржуваного рішення, не відповідають дійсним обставинам.
На переконання апелянта не включення територій до містобудівного кадастру та/чи до Державного земельного реєстру не є причиною невизнання цих територій/ділянок складовими об`єкта культурної спадщини (з наданням відповідного статусу).
Апелянт стверджує про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 справу №917/1054/24 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1054/24.
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Прокуратури Полтавської області, до надходження матеріалів справи.
24.06.2025 справа №917/1054/24 надійшла до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.06.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 року у справі №917/1054/24; призначено справу до розгляду.
02.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф" надійшла заява про зупинення провадження, в якій заявник просить суд зупинити провадження за апеляційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/1054/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/264/24 провадження №12-30гс25 та оприлюднення повного тексту постанови.
В обґрунтування даної заяви представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф" зазначає, що Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2025 прийнято до розгляду справу №922/264/24 за позовом Харківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської обласної військової адміністрації до: 1) ТОВ "Контакт плюс", 2) ТОВ "Харківський кінний завод", 3) Харківської районної військової адміністрації Харківської області, 4) ГУ Держгеокадастру у Харківській області Люботинської міської ради Харківської області, 5) Люботинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні землями історико-культурного призначення, яка є подібною до справи №917/1054/24.
На думку заявника, висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №922/264/24 сприятиме забезпеченню єдності судової практики та дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням чого наявні правові підстави для зупинення провадження за апеляційною скаргою у справі №917/1054/24, до перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку судового рішення у справі №922/264/24.

07.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Комунальної установи "Історико-культурний заповідник "Більськ" Полтавської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій 3-я особа просить суд апеляційну скаргу прокурора задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.
Зазначає, що земельні ділянки з такими феноменальними пам`ятками, якими є Західне та Східне укріплення, обов`язково мають перебувати у державній власності у складі земель історико-культурного призначення, оскільки це світове культурне надбання.
Використання територій 2-х ділянок (з кадастровими номерами 5322280400:00:002:1076; 5322280400:00:002:1045) для ведення сільського господарства утруднює повноцінне збереження внутрішніх майданчиків Західного та Східного укріплень Більського городища (хоча користувач і надає безперешкодний доступ до територій пам`яток), консервацію й реконструкцію відкритих археологічних об`єктів із метою їх подальшої музеєфікації. Екскурсійне відвідування цих територій в період вирощування сільськогосподарських культур фактично є неможливим.
Крім того, Комунальна установа "Історико-культурний заповідник "Більськ" Полтавської обласної ради просить суд порушити клопотання щодо надання картографічних матеріалів, землевпорядної документації, які можуть надати вичерпну інформацію про землі історико-культурного призначення в межах Більського старостату Котелевської селищної ради. Звертаємо увагу на те, що за даними Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області станом на 01.01.2016 року на території Більської сільської ради Котелевського району нараховувалося 287,8 га земель історико-культурного призначення.

08.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф" на апеляційну скаргу, в якому просить суд:
- апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/1054/24 залишити без задоволення;
- рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/1054/24 залишити без змін.

11.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Котелевської селищної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач -1 просить суд апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/1054/24 - залишити без змін.
Також, 11.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Полтавської області залишити без задоволення.
Зазначає, зокрема, що вимога про визнання наказів ГУ Держземагентства незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, позаяк такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.

14.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Полтавської обласної військової адміністрації надійшли пояснення до апеляційної скарги прокурора, в яких просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

16.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив Міністерства культури та інформаційної політики України, в якому просить суд апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури задовольнити та скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 14.10.2024 у справі №917/1054/24.

21.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Диканської окружної прокуратури Полтавської області надійшли пояснення на заяву СТОВ "Скіф" про зупинення провадження, в якій Диканська окружна прокуратура не заперечує проти зупинення провадження по справі №917/1054/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/264/24.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 задоволено клопотання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф" про зупинення провадження у справі №917/1054/24.
Постановлено:
- зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 року у справі №917/1054/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/264/24;
- сторонам у справі повідомити Східний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі з наданням пояснень по суті спору з урахуванням висновків Верховного Суду.

09.04.2026 до Східного апеляційного господарського суду від Диканської окружної прокуратури надійшло клопотання, в якому просить поновити провадження у справі №917/1054/24. Повідомляє, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі усунуті, а саме Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову 04.03.2026 у справі №922/264/24.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 задоволено клопотання Диканської окружної прокуратури про поновлення провадження у справі №917/1054/24. Поновлено провадження у справі №917/1054/24. Розгляд справи призначено у приміщенні Східного апеляційного господарського суду на "28" квітня 2026 р. о 14:00 год., за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.
21.04.2026 від СТОВ "Скіф" надійшло клопотання, в якому просить суд:
- повернутись до стадії підготовчого провадження у справі №917/1054/24.
- клопотання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф" про призначення експертизи у справі задовольнити. Призначити у справі №917/1054/24 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Полтавському відділенню Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса" (36000, м.Полтава, вул. М.Бірюзова,47).
На вирішення експертизи поставити наступні питання:
1. Чи має місце накладення меж об`єкту культурної спадщини "Більське городище" (Західне укріплення Більського городища та Східне укріплення Більського городища) на земельні ділянки площею 79.5878га (кадастровий номер 5322280400:00:002:1076) та площею 41,1519га (кадастровий номер 5322280400:00:002:1045)?
2. Якщо має місце накладення чи перетинання вказати в якому розмірі, площу, конфігурацію, координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі.
- провадження у справі №917/1054/24 зупинити.
Повідомляє, що СТОВ "Скіф" готовий оплатити вартість проведення експертизи.

24.04.2026 від Диканської окружної прокуратури надійшли заперечення проти клопотання про призначення експертизи. В запереченнях вказує на те, що аналогічне клопотання було заявлено в суді першої інстанції. Суд, розглянувши клопотання, дійшов висновку, що у справі достатньо матеріалів для вирішення спору по суті. Ухвала суду за наслідками розгляду вказаного клопотання не була оскаржена у встановленому законом порядку. Прокурор вважає, що наведене підтверджує відсутність потреби у спеціальних знаннях для вирішення спору у даній справі.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 28.04.2026 Полтавська обласна військова адміністрація та Котелевська селищна рада не направили уповноважених представників. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно.
З огляду на те, що явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, враховуючи положення ч. 12 статті 270 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Полтавської військової адміністрації та представника Котелевської селищної ради. Крім того, апеляційний господарський суд враховує, що Полтавська обласна військова адміністрація надала пояснення щодо вимог та доводів апеляційної скарги, отже висловила свою позицію у справі.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду прокурор підтримала вимоги та доводи апеляційної скарги, наполягає на її задоволенні.
Представник СТОВ "Скіф" оголосив клопотання про призначення експертизи у справі.
Прокурор та представник Міністерства культури та інформаційної політики України (позивача у справі) заперечували проти задоволення клопотання про призначення експертизи.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області пояснила, що вирішення питання щодо клопотання про призначення експертизи залишає на розсуд суду.
Стосовно апеляційної скарги представник СТОВ "Скіф" заперечував проти її доводів та вимог і просить відмовити у її задоволенні.
Представник ГУ Держгеокадастру у Полтавській області заперечувала проти вимог апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.
Представник Міністерства культури та інформаційної політики України підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Просить її задовольнити.

На запитання суду: "Чи виділялась земельна ділянка під об`єктом пам`ятки археології в окрему ділянку та чи був їй присвоєний кадастровий номер?" прокурор відповіла : "Ні. Земельна ділянка під пам`яткою в окремий об`єкт не виділялась, конфігурація, координати поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі не вимірювались." 

Заслухавши позиції представників учасників провадження у справі, перевіривши дотримання місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Правова оцінка заявленому клопотанню про призначення експертизи буде надана нижче під час розгляду скарги по суті.
Як установлено місцевим господарським судом, під час апеляційного провадження та підтверджується матеріалами справи на території Полтавської області (колишні Котелевський та Зіньківський райони) розташоване найбільше укріплене поселення раннього залізного віку Європи - Більське городище.
Відділом історії Полтавського краєзнавчого музею 28.11.1974 року складено паспорт пам`ятника "Більське городище" (місцезнаходження: Полтавська область, Котелевський район, с. Більськ, автотраса Полтава-Гадяч від Опішні до Більська степова дорога), згідно з яким Більське городище - це єдиний на Україні та в усій східній Європі пам`ятник, який дає нам уяву про великий економічний, політичний і культурний міжплемінний центр скіфського населення VII-III ст. до н.е. Дата і номер документа про взяття під охорону - постанова Ради Міністрів УРСР №711 від 21.07.1965. У 1975 році складено облікову картку на пам`ятку археології - "Більське городище".
На підставі рішення Полтавської обласної ради від 15.02.2001 "Про організацію охоронюваної археологічної території "Більське городище" організовано зону значного зосередження пам`яток археології на території Котелевського та Зіньківського районів на площі 7521 га в охоронювану археологічну територію "Більське городище".
Перелік об`єктів і карта-схема додані до вказаного рішення в додатках №1 та №2. Відповідно до додатку №1 до рішення Полтавської обласної ради від 15.02.2001 затверджено перелік об`єктів охоронюваної археологічної території "Більське городище", до яких віднесено, поміж інших, Західне укріплення Більського городища скіфського часу - 86,5 га та Східне укріплення Більського городища скіфського часу - 75,5 га.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 №928 "Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України", пам`ятка отримала статус об`єкта культурної спадщини національного значення (охоронний номер - 160018-Н).
У подальшому, у березні 2013 провідним науковим співробітником ІКЗ "Більськ" Шрамком І.Б. та молодшим науковим співробітником музею археології та етнографії Слобідської України Задніковим С.А. складено облікову картку та паспорт на пам`ятку археології - Західне укріплення Більського городища, які затверджені начальником управління культури Полтавської ОДА. Аналогічно, у вересні 2014 року складено облікову картку на пам`ятку археології - Східне укріплення Більського городища.
Згідно облікової картки на пам`ятку археології - Західне укріплення Більського городища (Західне Більське городище), площа, зайнята городищем, становить, за останніми даними - 86,5 га.
Згідно облікової картки на пам`ятку археології – Східне укріплення Більського городища (Східне Більське городище), площа, зайнята городищем, становить, за останніми даними - 75,5 га.

Прокурор стверджує, що пам`ятка археології – Східне укріплення Більського городища (Східне Більське городище) та Західне укріплення Більського городища (Західне Більське городище) знаходяться на земельних ділянках з кадастровими номерами: 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га та 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом у даній справі, вважає, що земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти культурної спадщини - пам`ятки археології, незаконно передані у комунальну власність Котелевської селищної ради Полтавської області на підставі оскаржуваного наказу Держгеокадастру від 09.12.2020 №31-ОТГ, а в подальшому - в оренду ТОВ "Скіф".
Прокурор стверджує, що відповідно до наведених положень законодавства "Більське городище" вважається пам`яткою культурної спадщини (пам`яткою археології) з 21.07.1965 по теперішній час. Будь-яких відомостей про прийняття відповідного рішення про вилучення пам`ятки археології "Більське городище" з Державного реєстру нерухомих пам`яток України співвідповідачем не надано.
Прокурор наполягає, що пам`ятка археології "Більське городище" є пам`яткою культурної спадщини, що, відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", виключає відведення земель, на яких вона розташована у комунальну власність.
Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.
Полтавська обласна прокуратура не погодилась з ухваленим у справі рішенням та звернулась з апеляційною скаргою, доводи якої наведені вище.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Положеннями ст. 1 Закону України "Про охорону археологічної спадщини" визначено, що пам`ятка археології - археологічний об`єкт національного або місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до п. 2 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158 (у редакції наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 №501), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.04.2013 за №528/23060 (далі - Порядок обліку ОКС) Державний реєстр нерухомих пам`яток України - банк даних, сформованих за єдиними ознаками та принципами, що містить відомості про пам`ятки культурної спадщини.
До земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико- культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби (стаття 53 ЗК України).
За змістом частини першої статті 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Відповідно до пункту г) частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частинами першою-другою, шостою статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.
Відповідно до ст. 32 Закону "Про охорону культурної спадщини" з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій та об`єктів всесвітньої спадщини визначаються зони охорони (охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару) і буферні зони.
Межі та режими використання зон охорони визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень. Рішення про затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання зони охорони приймається органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями - щодо пам`яток місцевого значення. Режим використання зон охорони встановлює обмеження діяльності у використанні відповідної території (земель). Порядок визначення меж і режимів використання зон охорони, затвердження науково-проектної документації та внесення змін до неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 33-4 Закону "Про охорону культурної спадщини" науково - проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини є науково-проектна (науково-дослідна) документація з визначення меж і режимів використання охоронюваної археологічної території. Науково-проектна документація у сфері охорони культурної спадщини визначає спеціальний режим використання території або об`єктів, у тому числі планувальні обмеження у використанні земель у сфері забудови, гранично допустиму висотність будівель та споруд. Відомості про межі територій та обмеження у використанні земель (територій), визначені науково-проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини, затвердженою в установленому порядку, публікуються на офіційному веб-сайті органу охорони культурної спадщини, що їх затвердив, та підлягають внесенню до містобудівного кадастру, а також до Державного земельного кадастру. Замовником науково - проектної документації з визначення меж і режимів використання охоронюваної археологічної території є орган охорони культурної спадщини, за поданням якого територію оголошено охоронюваною археологічною територією.
Відповідно до частини другої ст. 34 Закону "Про охорону культурної спадщини" встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.
Статтею 1 Закону України "Про землеустрій" визначено, що цільове призначення земельної ділянки це допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення розробляються згідно зі ст. 47 Закону України "Про землеустрій. Проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення визначаються місце розташування і розміри земельних ділянок, власники земельних ділянок, землекористувачі, у тому числі орендарі, а також встановлюється режим використання та охорони земель історико-культурного призначення.
Статтею 14-1 Закону "Про охорону культурної спадщини" визначається поняття "територія пам`ятки".
Територія пам`ятки - це територія, історично і топографічно пов`язана з розпланувально-просторовою еволюцією пам`ятки, для якої визначається спеціальний охоронний режим її використання з метою збереження цілісності пам`ятки.
Межі та режими використання території пам`ятки визначаються науково- проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень.
Положеннями статті 47 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико- культурного призначення розробляється з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання земель у межах територій пам`яток культурної спадщини, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, зон охорони, буферних зон, історичних ареалів населених місць, територій об`єктів культурної всесвітньої спадщини, розробляється у складі науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини, крім випадків розроблення таких проектів з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель, встановлені до набрання чинності цією частиною.
Земельним законодавством чітко визначена процедура встановлення меж та режиму використання територій історико-культурного призначення, згідно з якою місце розташування, площа, межі та режим використання вказаних земель встановлюються за проектами землеустрою, розробленими, погодженими та затвердженими у порядку, встановленому законодавством.
Частиною 9 ст. 47 Закону України "Про землеустрій" визначено, що рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відповідно до розділу V пункту 5.14 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини (у редакції 12 04.2024 року): після занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру і набуття ним статусу пам`ятки, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним органи (особи) забезпечують розроблення технічної документації і землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки що є складовою облікової документації на пам`ятку і вноситься після її затвердження до складу облікової справи (дана норма кореспондуються із пунктом 12 розділу IV Порядку у редакції від 20.08.2019 року).
Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини (ч. 2 ст. 14 Закону).
Державний реєстр нерухомих пам`яток України не містить запису про спірний об`єкт культурної спадщини, як нерухомий.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 №928 "Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України", пам`ятка отримала статус об`єкта культурної спадщини національного значення (охоронний номер - 160018-Н), однак таке рішення не було виконане (через відсутність науково-проектної документації).
Відповідно до ч. 3 Прикінцевих і Перехідних положень вказаного закону, об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.
Закон Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" прийнятий 13.07.78 року та був чинним до 12.07.2000 року (до набрання чинності Законом України "Про охорону культурної спадщини").
Рішенням Полтавської обласної ради від 15.02.2001 "Про організацію охоронюваної археологічної території "Більське городище", організовано зону значного зосередження пам`яток археології на території Котелевського та Зіньківського районів на площі 7521 га в охоронювану археологічну територію "Більське городище". Жодної інформації про взяття даних пам`ятників культури на державний облік вказане рішення не містить.
Східний апеляційний господарський суд зазначає, що місцевим господарським судом правильно установлено, що на момент звернення прокурора з позовом у даній справі охоронні зони пам`ятки археології "Більське городище", їх межі та режими використання в порядку, встановленому чинним законодавством, не визначені, до містобудівного кадастру та до Державного земельного кадастру не внесені.
Отже, дійсно, заявляючи вимоги про повернення земельних ділянок у державну власність прокурором не надано доказів меж пам`ятки, як це передбачено наведеними вище положеннями закону.
При цьому, після відкриття провадження у справі прокурор та позивач (Міністерство культури та інформаційної політики України) заперечували проти клопотання відповідача про призначення у справі земельно-технічної експертизи для вирішення цього питання.
Тягар доведення обґрунтованості позову покладається на позивача. Це означає, що саме позивач має надати суду належні та допустимі докази, які підтверджують порушення його прав відповідачем.
Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що саме позивач повинен довести обґрунтованість заявлених вимог. Отже прокурор, звертаючись з вимогами про повернення земельних ділянок у державну власність, повинен був надати належні та допустимі докази визначення меж пам`ятки, доказів, що ці межі накладаються повністю (або частково. Якщо частково, то в якій частині) на межі земельних ділянок, які він вимагає повернути. Прокурор та позивачі не зробили цього, належних та допустимих доказів не надали, проти проведення експертизи, заявленої відповідачем заперечували.
Апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання СТОВ "Скіф" про проведення судової земельно-технічної експертизи, оскільки її результати не сприятимуть вирішенню спору між сторонами. При підготовці звернення з відповідними вимогами позивач (прокурор) мали отримати відповідно до закону виміри меж земельної ділянки під пам`яткою (конфігурацію, координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі). Однак, точки меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі не визначались та відповідні дослідження не проводились, що підтверджено прокурором в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду.
Крім того, як зазначено вище, тягар доведення та підтвердження законності та обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача.
Східний апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом, що протоколи огляду земельних ділянок у кримінальному провадженні №42023172020000016 від 17.03.2023, згідно яких проведено огляди вищевказаних земельних ділянок, не є належними доказами, які підтверджують межі пам`ятки у встановленому законом порядку.
Так, огляди вищевказаних земельних ділянок проведено шляхом визначення точок поворотних кутів на підставі вихідної інформації щодо пам`яток археології - Східне укріплення Більського городища та Західне укріплення Більського городища, а саме координат розташування укріплення (система WGS-84), яка міститься в облікових картках на пам`ятки археології.
З даних протоколів вбачається, що визначення координат видимої зовнішньої межі "Більського городища" здійснювалося не на підставі фотофіксації, що має міститися в обліковій документації, а шляхом визначення точок поворотних кутів на підставі вихідної інформації щодо пам`яток археології - Східне укріплення Більського городища та Західне укріплення Більського городища, а саме координат розташування укріплення (система WGS-84), яка міститься в облікових картках на пам`ятки археології. В зазначених протоколах огляду місця події від 10.05.2024 координати видимої зовнішньої межі пам`ятки археології в системі координат СКО3 та у системі координат широта/довгота не визначені.
При цьому, у відповідності до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини облікова документація на об`єкт культурної спадщини складається лише певним колом суб`єктів. Розробником облікової документації є наукові установи, в тому числі заклади культури, одним із основних видів діяльності яких є проведення наукових досліджень у сфері охорони культурної спадщини, та які мають у своєму складі чи залучають для проведення досліджень особу, що має науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук або доктора наук) за спеціальністю "музеєзнавство, пам`яткознавство" або історії - для археологічних, історичних об`єктів та об`єктів науки і техніки.
Місцевий господарський суд правильно зауважив, що протокол огляду не є висновком спеціаліста або експерта, не містить вказівки на застосовану методику та її закріплення у відповідній затвердженій у встановленому законом порядку нормативно-технічній документації, не містить джерела вихідних даних, які були використані спеціалістом, що унеможливлює встановлення об`єкта, що був предметом аналізу та співставлення з координатами спірної земельної ділянки.
Крім того, матеріали справи містять лист КУ "Історико – культурний заповідник "Більськ" №201 від 06.11.2024, в якому зазначено, що охоронні зони пам`ятки історико – культурного заповідника "Більськ", їх межі та режими використання в порядку, встановленому чинним законодавством не визначені, до містобудівного кадастру та до Державного земельного кадастру не внесені, План організації території відсутній.
На підставі наведеного Східний апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що оскільки прокурор не надав доказів меж пам`ятки, які б могли свідчити про необхідність повернення земельних ділянок із відповідними площами, тому відсутні підстави для задоволення вимог про повернення на користь держави спірних земельних ділянок.

Східний апеляційний господарський суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про:
- визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.12.2020 № 31-ОТГ в частині передачі у комунальну власність земельних ділянок з кадастровими номерами: 5322280400:00:002:1076 площею 79,5878 га та 5322280400:00:002:1045 площею 41,1519 га;
- визнання незаконним та скасування розпорядження голови Котелевської райдержадміністрації №125 від 20.04.2012
Східний апеляційний господарський суд зауважує, що відмовляючи у задоволенні зазначених вимог, місцевий господарський суд правомірно врахував, що оскаржувані накази та розпорядження вже повною мірою реалізовані виконанням, відтак, накази та розпорядження вичерпали свою дію повністю, скасування наказів Головного управління та розпорядження не матиме необхідних наслідків для усунення стверджуваного порушення. Відповідна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом у постановах за наслідками розгляду справ з аналогічних правовідносин.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що в частині вищезазначеної заявленої позовної вимоги, позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та Котелевської селищної ради), позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору. Наведена правова позиція також неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.03.2023 у справі №922/2905/19, від 14.03.2023 у справі №922/3013/19.

Східний апеляційний господарський суд вважає законним та обґрунтованим рішення Господарського суду Полтавської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди спірних земельних ділянок з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:
1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;
2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 
3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;
4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Положення Закону України "Про охорону культурної спадщини" та ЗК України не врегульовують відносини оренди земельних ділянок, на яких розташовані археологічні пам`ятки (як і земель історико-культурного призначення в цілому), та не містять заборону щодо передачі в оренду таких земельних ділянок.
Частина друга статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" в редакції чинній на момент передачі спірних земельних ділянок в оренду містила норму про те, що встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико- культурного призначення.
Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів використання спірних земельних ділянок з порушенням режиму їх використання та доказів спричинення СТОВ "Скіф" шкоди об`єкту пам`ятки.

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що прокурором обраний не ефективний спосіб захисту у вигляді негаторного позову про повернення спірних земельних ділянок. Натомість у даному випадку ефективним способом захисту є пред`явлення віндикаційного позову про витребування спірних земельних ділянок.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна.
Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 146)).
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 148).
Отже, у даній справі, що переглядається, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов, про що правильно зазначено Господарським судом Полтавської області.
Велика Палата Верховного Суду у справі №902/122/24 наголосила на тому, що витребування майна із чужого незаконного володіння як правомірний та ефективний спосіб захисту в цій справі не можна застосувати щодо всієї площі земельних ділянок, таку вимогу можна розглядати лише стосовно тієї частини земельної ділянки, що накладається на 50-метрову смугу вздовж кордону.
У даній справі №917/1054/24, як установлено та зазначено вище, прокурором не надано належних та допустимих доказів меж пам`ятки та, відповідно, чи накладається земельна ділянка під пам`яткою на спірні земельні ділянки повністю або частково.
Наведене свідчить про неможливість застосування у даному випадку негаторного позову.
Тому вимога прокурора про повернення земельної ділянки, якою за твердженням прокурора незаконно заволоділа територіальна громада, за своєю правовою природою є вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. У такій ситуації захист порушеного права держави має здійснюватися не за правилами статті 391 ЦК України (негаторний позов), а шляхом пред`явлення віндикаційного позову на підставі статей 387, 388 ЦК України.
Однак прокурором позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки не заявлено.
За таких обставин обраний прокурором спосіб захисту не є належним та ефективним.
Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, в задоволенні позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки та зобов`язання Котелевську селищну раду повернути на користь держави в особі Полтавської обласної державної (військової) адміністрації спірні земельні ділянки слід відмовити, адже задоволення цього позову не дозволить державі ефективно відновити володіння спірним майном.
Враховуючи висновок місцевого господарького суду про відмову у задоволенні позовних вимог по суті спору, з яким погоджується апеляційний господарський суд, також правомірною є відмова суду першої інстанції у задоволенні заяв про застосування наслідків спливу позовної давності.
Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку по суті спору, належним чином дослідив обставини справи та надав їм оцінку, дотримався норм процесуального права та правильно застосував норми матеріального права. Підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції у даній справі під час апеляційного провадження не установлено, тому воно підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, отже її вимоги підлягають відхиленню.
З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта зі сплати судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги відповідно до положень статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. 129, п.1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/1054/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 08.05.2026.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін