Справа №201/5594/24 
Провадження №2/0203/734/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Гапоновій К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок військової агресії,

у с т а н о в и в:

1. 16 травня 2024 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок військової агресії. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та його родина до 24.02.2022 постійно мешкали у м. Часів Яр Донецької області. Після вторгнення збройних сил російської федерації в Україну його родина (дружина та малолітній син) була вимушена переїхати у більш безпечне місце, а позивач залишився в м. Часів Яр для виконання військового обов`язку, оскільки був діючим військовослужбовцем. Згодом дружина позивача померла від тяжкої хвороби, і його було демобілізовано. Із засобів масової інформації позивач довідався про знищення свого житла, проте встановлення цього факту тепер неможливе через окупацію м. Часів Яр Донецької області. Позивач з дитиною постійно перебувають у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус, погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначається на його стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 1 496 232,50 грн (еквівалент 35 000,00 Євро) (а.с.а.с. 1 – 10).
2. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2024 справу за підсудністю було передано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 37).
3. 21 червня 2024 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу про відкриття у справі загального позовного провадження (а.с. 43).
4. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра (колишня назва Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська) від 25.09.2025 справу за підсудністю було передано до Центрального районного суду міста Дніпра (а.с. 59).
5. 5 березня 2026 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 74).

6. Позивач до суду не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с. 34).
7. Представник відповідача до суду також повторно не з`явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК).
8. 4 червня 2026 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку.
9. Справу розглянуто без фіксування звукозаписувальними технічними засобами на підставі частини 2 статті 247 ЦПК.

10. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

11. Судом встановлено, що позивач від 10.09.2018 був зареєстрований та мешкав у належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 12, 14 – 17).
12. Від 24.07.2008 позивач проходив військову службу за контрактом, має статус учасника бойових дій. 16.02.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №47 позивача було звільнено з військової служби (а.с.а.с. 18 – 24).
13. Позивач має на утриманні малолітнього сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25).
14. Від 24.02.2023 позивач має статус тимчасово переміщеної особи і мешкає з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).
15. У провадженні СВ 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполі Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях від 24.02.2022 перебуває об`єднане кримінальне провадження №12022052150000202, предметом якого, зокрема, є умисне знищення належної позивачеві квартири (епізод №22023050000000133) (а.с.а.с. 26 – 33).

16. Відповідно до статей 2, 4 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
17. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК).
18. За правилами, встановленими статтями 3, 22 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
19. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
20. Статтею 15 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі – Конвенція) визначено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, держава може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.
21. За приписами статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
22. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
23. Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі – Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
24. Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
25. Відповідно до пункту 5 Постанови за загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
26. Законом України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі – Закон №1207-VII) визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлюється особливий правовий режим на цій території, визначаються особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
27. За правилами, встановленими частиною 4 статті 2 Закону України від 18.01.2018 №2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (який діяв станом на день широкомасштабного вторгнення російської федерації), відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, покладається на російську федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.
28. Наказом Міністерства розвитку громад на території України від 28.02.2025 №376 « Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Часовоярську міську територіальну громаду віднесено до територій активних бойових дій.
29. Статтею 1 Закону України від 06.12.1991 №1932-ХІІ «Про оборону України» визначено, що збройна агресія – це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України.
30. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
31. За приписами абзацу другого постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України від 04.02.2015 №145-VІІІ «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами російської федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» з 20.02.2014 проти України триває збройна агресія російської федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.
32. 12 квітня 2014 року Радою національної безпеки України було ухвалене рішення про початок антитерористичної операції, яка тривала з 14.04.2014 до 30.04.2018. Згодом на сході України було розпочато операцію Об`єднаних сил.
33. З матеріалів справи вбачається, що позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у проведенні операції Об`єднаних сил та відсічі збройній агресії російської федерації після 24.02.2022 (а.с.а.с. 20 – 24).
34. Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VIII законодавчий орган України схвалив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором.
35. Крім того, військові дії російської федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.
36. Так, 15.01.2015 Європейським парламентом було затверджено резолюцію щодо України, а 25.06.2015 – Резолюцію Парламентської Асамблеї Ради Європи.
37. Відповідно до частини 6 статті 5 Закону №1207-VII відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
38. З урахуванням викладеного вище суд доходить висновку про те, що російська федерація, порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (пункти 1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975, договори, укладені між Україною та росією, у тому числі, про українсько-російський державний кордон, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН,отже є, відповідно до ухвалених Україною нормативних актів, державою-агресором, що в свою чергу свідчить про те, що російська федерація не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки майну позивача.
39. До таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 у справі №635/6172/17 (провадження №14-167 цс 20).
40. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
41. Так, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 18.05.2022 у справі №760/17232/20-ц (провадження №61-15925 св 21) зазначив таке: «Визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував те, що предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави – України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави – України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту)».
42. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що в свою чергу тепер унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку з припиненням його роботи на території України.
43. Таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією на основі аналізу приведених вище норм права та фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 у справі №308/9708/19 (провадження №61-18782 св 21), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 у справі №635/6172/17 (провадження №14-167 цс 20).
44. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказував, що збройною агресією російської федерації проти України йому завдано моральної шкоди, оскільки він брав безпосередню участь у бойових діях, втратив житло, був вимушений змінити разом з дитиною місце проживання та спосіб життя, що викликало у нього як громадянина України та безпосереднього учасника бойових дій душевні страждання.
45. За правилами, встановленими частиною 1 статті 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
46. Частиною 1 статті 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
47. За приписами частини 1 статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
48. За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язаннями, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).
49. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).
50. За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується російською федерацією (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2022 у справі 635/6172/17).
51. Згідно з пунктами 3, 9 Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
52. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
53. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні трансформують шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування обчислює шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20).
54. Абзац другий частини 3 статті 23 ЦК, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (провадження №14-24цс21).
55. Як вбачається із матеріалів справи, позивач був військовослужбовцем за контрактом, тривалий час брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у проведенні операції Об`єднаних сил та відсічі збройній агресії російської федерації після 24.02.2022, що викликало у нього як громадянина України та безпосереднього учасника бойових дій душевні страждання. Від початку збройної агресії російської федерації проти України позивач постійно перебуває у пригніченому стані. У нього знизився життєвий тонус і погіршилось загальне самопочуття, що негативно позначається на його стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим завдано значної моральної шкоди. Крім того, через втрату житла позивач з дитиною був змушений змінити місце проживання і набути статус внутрішньо переміщеної особи.
56. Відтак, ураховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, а також, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає правильним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у вигляді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені російською федерацією відносно нього.
57. За правилами, встановленими статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
58. Підпунктом 15 пункту 3 Правил суду – компенсація шкоди, які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ з компенсації шкоди, визначено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою.
59. Позивачем заявлено вимогу про стягнення на свою користь 1 496 232,50 грн (еквівалент 35 000,00 Євро) у відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі збройною агресією російської федерації проти України та його безпосередньою участю у зв`язку з цим у бойових діях по захисту суверенітету України, її територіальної цілісності та недоторканості.
60. Ураховуючи характер та обсяг завданих позивачеві моральних страждань, істотних порушень його прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає обґрунтованим та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачеві моральну шкоду, який визначений ним при зверненні до суду з позовом. Підстав для зменшення цього розміру судом не встановлено.
61. З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити.

62. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави Україна підлягає стягненню компенсація понесених судових витрат у сумі 15 140,00 грн.

63. Керуючись статтями 5, 7, 10 – 13, 19, 23, 76 – 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 – 265, 267, 274, 275, 279 – 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації (119191, російська федерація, місто Москва, вулиця Житня, 14/1) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок військової агресії, задовольнити.
Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 1 496 232,50 гривень.
Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації на користь держави Україна компенсацію судових витрат у сумі 15 140,00гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.О. Католікян