ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/5569/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17”: Ростомов Г.А., Ковальчук Л.В., 
від Одеської міської ради: Асташенкова О.І.,
від Виконавчого комітету Одеської міської ради: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17”
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2026 про відмову у зміні способу та порядку виконання судового рішення, повний текст якої складено 24.03.2026 (суддя в І інстанції Рога Н. В.,)
у справі №916/5569/24
за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17”
до відповідачів: 
1. Одеської міської ради;
2. Виконавчого комітету Одеської міської ради
про визнання незаконними та скасування свідоцтв та рішень

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.05.2025 у справі №916/5569/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 та постановою Верховного Суду від 02.12.2025 позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради від 24 квітня 2007 року на нежилі підвальні приміщення № 801, загальною площею 174, кв. м, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Троїцька, будинок 17, реєстраційний номер майна 18645636. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради від 29 травня 2008 року на нежитлові підвальні приміщення № 502, загальною площею 125,3 кв. м, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Троїцька, будинок 17, реєстраційний номер майна 23445381. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради від 21 грудня 2009 року на нежитлове приміщення між третім та четвертим поверхами № 503, загальною площею 6,9 кв. м, розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Троїцька, будинок 17, реєстраційний номер майна 29251047. 
Стягнуто з Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп., стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.
02.09.2025 судом видано накази про примусове виконання рішення по справі №916/5569/24
02.03.2026 до суду надійшла заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі №916/5569/24, в якому ОСББ просило змінити порядок виконання п. 5 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 23 травня 2025 року у справі № 916/5569/24 та визначити його таким чином: «Стягнути з Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Біржова (Думська) площа, буд., 1, код ЄДРПОУ 26597691) за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси – Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Біржова (Думська) площа, буд. 1, код ЄДРПОУ 04056919) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Троїцька-17» (65012, м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 17, код ЄДРПОУ 40236172) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп.»
Заява обґрунтована тим, що судовий наказ в частині стягнення з Виконавчого комітету Одеської міської ради виконано, однак, в частині стягнення з Одеської міської ради Управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області відмовлено через те, що Одеська міська рада не має відкритих реєстраційних рахунків, про що вказано у листі від 11 лютого 2026 року.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.03.2026 у справі №916/5569/24 у задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі №916/5569/24 – відмовлено.
Суд зазначив, що виходячи із системного аналізу змісту положень ст. 96 Цивільного кодексу України та ст.ст. 10, 11, 51, 64, 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Одеська міська рада (код ЄДРПОУ 26597691) і Виконавчий комітет Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 04056919) є різними юридичними особами, які мають різні повноваження та функції, а також самостійно відповідають за своїми зобов`язаннями. Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 5, 6 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2025 р. стягнуто з Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп., а також стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп.
Заявник повідомив, що вищезазначене рішення в частині стягнення з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСББ “Троїцька-17” витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп. – виконано.
На підставі всього зазначеного вище, господарський суд дійшов висновку, що унаслідок задоволення заяви ОСББ “Троїцька-17” про зміну порядку виконання судового рішення та покладення на Виконавчий комітет Одеської міської ради зобов`язання виконати рішення в частині стягнення з Одеської міської ради на користь ОСББ “Троїцька-17” витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп., у Виконкому, по суті, виникнуть нові обов`язки, крім тих, що вже встановлені судом та виконані в повному обсязі.
На адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17”, в якій останнє просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 19 березня 2026 року у справі №916/5569/25 – скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСББ “ТРОЇЦЬКА-17” від 28 лютого 2026 року змінивши порядок виконання п. 5 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 23 травня 2025 року у справі №916/5569/24 та визначити його таким чином: “Стягнути з Одеської міської ради за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси – Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп.”.
Скаржник виходить із того, що зміна способу і порядку виконання рішення допускається у разі неможливості його виконання у первісно визначений спосіб та спрямована на забезпечення реального виконання судового акта. У цьому контексті зазначається, що виконання рішень щодо стягнення коштів з органів місцевого самоврядування має здійснюватися з урахуванням бюджетного законодавства та статусу розпорядників бюджетних коштів.
На думку апелянта, Одеська міська рада не є розпорядником коштів місцевого бюджету і не має рахунків у органах Державної казначейської служби, тоді як такими повноваженнями наділений Виконавчий комітет Одеської міської ради. Відтак, для забезпечення реального виконання рішення стягнення має здійснюватися саме з рахунків виконавчого комітету як розпорядника бюджетних коштів.
Скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду (зокрема у справі № 916/1952/17), відповідно до якої у подібних правовідносинах виконання рішення має відбуватися за рахунок коштів розпорядника бюджету, а також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відступив від цієї позиції. Додатково вказується на існування усталеної практики господарського суду в аналогічних справах, де стягнення здійснювалось через виконавчий комітет.
Апелянт також наголошує, що Одеська міська рада та її виконавчий комітет є елементами єдиної системи органів місцевого самоврядування, які фінансуються з одного місцевого бюджету, тому зміна способу виконання рішення не змінює суб`єкта відповідальності, а лише визначає реальний механізм виконання рішення.
Висновок суду першої інстанції про неможливість покладення обов`язку виконання на виконавчий комітет, на думку скаржника, є помилковим, оскільки ґрунтується на хибному розмежуванні цих органів як самостійних суб`єктів та призводить до фактичної неможливості виконання судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу міська рада зазначає, що у заяві ОСББ «Троїцька-17» про зміну способу та порядку виконання рішення не було зазначено та до заяви не було додано доказів оскарження до суду відмови (повернення виконавчого документу без виконання) Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області від 11.02.2026 р. № 05-15-10/402 по виконанню наказу від 02.09.2025 р. у даній справі. Таким чином, ОСББ «Троїцька-17» не скористалось законним правом на оскарження вищевказаної відмови органу казначейства, відповідно до норм чинного законодавства України, а натомість звернулось до Господарського суду Одеської області з необґрунтованою заявою про зміну способу та порядку виконання рішення у даній справі, у задоволені якої правомірно було відмовлено судом ухвалою від 19.03.2026 р.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 05.05.2026 о 13:15.
В судовому засіданні 05.05.2026 брали участь представники позивача та Одеської міської ради; від Виконавчого комітету Одеської міської ради участі не брали, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника Виконавчого комітету Одеської міської ради за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 3 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1- 3, 7 статті 331 ГПК України (в редакції, чинній з 19.12.2024, тобто на час звернення із заявою про зміну порядку виконання судового рішення) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у 20-денний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом (схожі за змістом усталені висновки викладено в постановах Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 456/953/15-а, від 17.07.2019 у справі № 748/2827/16-а, від 16.07.2020 у справі № 130/2176/17, від 11.11.2020 у справі № 817/628/15, від 17.02.2021 у справі № 295/16238/14-а, від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18 та в постановах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 179/1341/15-ц, від 01.08.2019 у справі № 759/10301/15-ц, від 09.12.2020 у справі № 464/6966/16-ц).
Згідно з частинами 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
За змістом положень частин 1, 8 статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.
Згідно з частиною 2 статті 64 та частиною 1 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. Територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.
За п. 1.1. Положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради, що затверджене рішенням Одеської міської ради від 15.09.2021р. № 535-VІІ «Про затвердження Положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради у новій редакції», Виконком Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який створюється Одеської міської ради на період її повноважень відповідно до Закону 280/97-ВР, Статуту територіальної громади міста Одеси та Регламенту ради. Після закінчення повноважень ради Виконком Одеської міської ради здійснює свої повноваження до формування його нового складу.
Згідно з п. 1.3. Положення Виконком Одеської міської ради є юридичною особою, має гербову печатку, бланки та штампи, має рахунки в органах Державної казначейської служби України та в установах банків, набуває від свого імені майнові та особисті немайнові права, несе обов`язки, може бути позивачем і відповідачем в судах, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Фінансування видатків Виконкому Одеської міської ради здійснюється за рахунок коштів бюджету Одеської міської територіальної громади (п. 1.4. Положення)
Отже, виходячи із системного аналізу змісту положень ст. 96 Цивільного кодексу України та ст.ст. 10, 11, 51, 64, 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", господарський суд погоджується з доводами позивача про те, що Одеська міська рада (код ЄДРПОУ 26597691) і Виконавчий комітет Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 04056919) є різними юридичними особами, які мають різні повноваження та функції, а також самостійно відповідають за своїми зобов`язаннями.
Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 5, 6 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2025 р. стягнуто з Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Троїцька-17» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп., а також стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Троїцька-17» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп.
Як встановлено судом, вищезазначене рішення в частині стягнення з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСББ «Троїцька-17» витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп. – виконано.
На підставі викладено судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що унаслідок задоволення заяви ОСББ «Троїцька-17» про зміну порядку виконання судового рішення та покладення на Виконавчий комітет Одеської міської ради зобов`язання виконати рішення в частині стягнення з Одеської міської ради на користь ОСББ «Троїцька-17» витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп., у Виконкому, по суті, виникнуть нові обов`язки, крім тих, що вже встановлені судом та виконані в повному обсязі.
Колегія суддів відхиляє посилання Скаржника на правову позицію, викладену у справі №916/1952/17, з огляду на істотну відмінність фактичних обставин та процесуального статусу учасників цих справ.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічний висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
Так, у справі № 916/1952/17 Виконавчий комітет Одеської міської ради був залучений до участі у справі як співвідповідач ще на стадії підготовчого провадження з дотриманням вимог статті 48 Господарського процесуального кодексу України, що й зумовило можливість визначення судом у резолютивній частині рішення способу виконання шляхом стягнення коштів з міської ради за рахунок бюджетних асигнувань з рахунків її виконавчого органу.
Натомість у справі № 916/5569/24 за результатами розгляду спору по суті Виконавчий комітет Одеської міської ради не визначений боржником у зобов`язанні щодо сплати судового збору, передбаченому пунктом 5 резолютивної частини рішення суду. Суд першої інстанції, вирішуючи спір, чітко розмежував відповідальність між Одеською міською радою та її Виконавчим комітетом як окремими юридичними особами, стягнувши судові витрати з кожної з них самостійно.
Відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України, а також статей 10, 11, 51, 64, 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада та її виконавчий комітет є різними юридичними особами, які наділені відокремленими повноваженнями та самостійно відповідають за своїми зобов`язаннями. Такий підхід узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої зміна способу та порядку виконання судового рішення не може полягати у фактичній заміні боржника або покладенні обов`язку виконання рішення на іншу особу, яка не була стороною у справі та щодо якої не заявлялись відповідні позовні вимоги.
З огляду на наведене, доводи Скаржника про те, що запропонований ним спосіб виконання не змінює суб`єкта відповідальності, а лише визначає механізм реалізації рішення, є необґрунтованими, оскільки їх реалізація фактично призводить до покладення обов`язку зі сплати судового збору, присудженого з Одеської міської ради, на іншу юридичну особу - Виконавчий комітет Одеської міської ради, який у цій частині не є боржником.
Колегія суддів також враховує, що обставини, на які посилається Скаржник як на підставу для зміни способу виконання рішення, а саме відсутність у Одеської міської ради відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби України, самі по собі не свідчать про об`єктивну неможливість виконання рішення у визначений судом спосіб та не можуть бути підставою для зміни суб`єкта виконання зобов`язання. Відсутність рахунків у боржника не зумовлює можливості покладення обов`язку виконання рішення на іншу юридичну особу.
Крім того, матеріали справи свідчать про те, що скаржник, отримавши відмову органу Державної казначейської служби України у виконанні виконавчого документа, не скористався передбаченим законом правом на оскарження відповідних дій (бездіяльності) такого органу, що також свідчить про невичерпання ним передбачених законом способів примусового виконання судового рішення.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення у запропонований Скаржником спосіб призведе до виникнення у Виконавчого комітету Одеської міської ради нових обов`язків, які не встановлені рішенням суду у цій справі, що фактично означатиме зміну змісту судового рішення по суті та є неприпустимим у межах застосування статті 331 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене, підстави для зміни способу та порядку виконання рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2025 у справі № 916/5569/24 відсутні.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 19.03.2026 у справі №916/5569/24.
За таких обставин, апеляційна скарга на рішення задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Троїцька-17” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2026 у справі №916/5569/24 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2026 у справі №916/5569/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 11.05.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська