ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 205/17017/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2026 (суддя суду першої інстанції Майна Г.Є.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Самар, в адміністративній справі №205/17017/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
У С Т А Н О В И В: 
11.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
Визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову серії ЕНА №6068342 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Адміністративний позов обґрунтований тим, що при розгляді справи інспектор порушив вимоги ст. 36 КУпАП, склав постанову де зазначив, що водієм порушено ч. 2 ст. 122 КУпАП при керуванні транспортним засобом TESLA MODEL Y д.н.з. НОМЕР_1 , хоча транспортного засобу з таким номерним знаком не існує. Позивачу належить інший транспортний засіб, а саме TESLA MODEL Y д.н.з. НОМЕР_2 . Водночас, транспортним засобом TESLA MODEL Y д.н.з. НОМЕР_1 позивач не керує та ніколи не керував. Позивач наголошував, що текст постанови викладений з помилками, в порушення вимог Інструкції, інспектор при складенні постанови не з`ясував належним чином обставини справи, а тому відповідна постанова підлягає обов`язковому скасуванню.
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 15.04.2026 в задоволенні позовних вимог – відмовив. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що з фотодоказів, на які посилався суд першої інстанції неможливо встановити який це автомобіль, яка марка, який номерний знак транспортного засобу. Тобто, наданий відповідачем доказ є дефектним та таким, що не може враховуватися судом. Крім того, вказує, що в матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності технічного засобу, на який здійснено фіксацію. Відтак, показання цього приладу не можуть бути враховані в якості доказів. 
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги відповідач просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 02.11.2025 поліцейським 1 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП капралом поліції Дідківським І.О. складено постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6068342, яким ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн на підставі ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до зазначеної постанови, 02.11.2025 об 11:49 в м. Дніпрі на вул. Набережна Заводська, 54, водій ОСОБА_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 110 км/годину, при дозволеній швидкості руху 50 км/годину, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 60 км/год, порушивши п. 12.9.б ПДР, а також порушив вимоги знаків 3.29, 3.31, 30.3. 
В постанові вказано, що швидкість руху вимірювалась лазерним приладом ТРУКАМ 008391.
Не погодившись із постановою у справі про адміністративне правопорушення позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.
Суд першої інстанції вирішуючи спір між сторонами виходив з того, що позивач допустив перевищення максимальної швидкості руху, що було належним чином встановлено відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, та як наслідок відповідач правомірно застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.12.9.б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водію заборонено перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона містить посилання на покази вимірювання швидкості за допомогою приладу TruCAM серійний номер 008391.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КпАП України, відповідачем надано фото, здійснене за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM, на яких зафіксовано, що автомобіль, рухався в населеному пункті зі швидкістю 110 км/год. Тобто, перевищення швидкості руху становить 60 км/год. 
Колегія суддів зазначає, що як в оскаржуваній постанові, так і у відоефіксації порушення з допомогою засобу ТРУКАМ, видно, що правопорушення допустив водій, який керував автомобілем TESLA MODEL Y д.н.з. НОМЕР_1 .
Між тим, як видно з матеріалів справи позивач володіє та керує автомобілем TESLA MODEL Y д.н.з. НОМЕР_2 . Жодних належних та допустимих доказів того, що позивач керував автомобілем TESLA MODEL Y д.н.з. НОМЕР_1 матеріали справи не містять. 
Відповідачем до суду надано відеозапис з місця події, який фіксує факт зупинки водія та процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, вказаний запис, на думку ДПП, разом з фотофіксацією приладу TruCAM серійний номер 008391 підтверджує, що саме позивачем здійснено порушення вимог ПДР.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2018 р. у справі №524/5536/17 (адміністративне провадження №К/9901/1403/17), згідно якого відеозапис не може вважатись належним доказом у зв`язку з тим, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.
Суд також зазначає, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що оскаржувана постанова від 02.11.2025 містить посилання лише на технічний засіб ТРУКАМ, за допомогою якого було здійснено фіксацію самої лише події адміністративного правопорушення, водночас постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого було здійснено подальшу фіксацію, зокрема, зупинки автомобіля, встановлення особи водія та розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення. 
В п. 7 оскаржуваної постанови відсутні будь-які посилання на докази, які додаються до постанови та були враховані відповідачем при розгляді справи, ухваленні постанови. 
Таким чином, наданий відповідачем до суду першої інстанції відеозапис з місця події, яким фіксується зупинка автомобіля, встановлення особи водія та розгляд справи про адміністративне правопорушення, не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження факту вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення. 
Враховуючи те, що обставина порушення водієм автомобіля TESLA MODEL Y д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується лише фіксацією технічного засобу ТРУКАМ, з якого неможливо встановити особу водія, а належних доказів керування вказаним автомобілем саме позивачем до суду не надано, суд вважає недоведеним те, що саме позивач вчинив порушення вимог пункту п. 12.9.б Правил дорожнього руху, опис якого міститься в оскаржуваній постанові. 
За викладених обставин відповідачем не доведено наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 122 КУпАП - відсутні.
Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 02.11.2025 Серії ЕНА №6068342 із закриттям справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. 
Відтак колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Як видно з матеріалів справи позивач при поданні адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 968.96 грн, а за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у сумі 1453.44 грн. Отже, з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ДПП підлягає стягненню судовий збір всього у розмірі 2422.40 грн.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2026 в адміністративній справі № 205/17017/25 – скасувати та ухвалити нову постанову.
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського 1 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Дідківського І.О. від 02.11.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6068342.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422.40 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.В. Шлай